Справа № 804/5561/15
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2015 р. Справа № 804/5561/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засдіанні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -
21.04.15 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 (далі відповідач 1) та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі відповідач 2) в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 19977085 від 13.03.2015 р., винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3;
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ «ЖИТЛОРЕМСОЮЗ» від 16.02.2015 року прийнято рішення про передачу будинку №2 по вул. Тамбовській у м. Дніпропетровську з балансу ОСББ «ЖИТЛОРЕМСОЮЗ» в управління ОСОБА_2. Рішенням відповідача №19977085 від 13.03.2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тамбовська, 2. Рішення реєстратора вмотивоване тим, що серед поданих позивачем документів відсутній документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Вважаючи, що відповідачем безпідставно було відмовлено у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно, просить скасувати рішення №19977085 від 13.03.2015 року та зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за нею право власності на майно з видачею свідоцтва про право власності на житловий будинок.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов із викладених в ньому підстав.
Відповідач 1 державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.
Відповідач 2 Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення проти позову, які залучені до матеріалів справи (а.с. 63-65). Згідно наданих заперечень, відповідач вважає відмову ОСОБА_2 у реєстрації права власності на будинок №2 по вул. Тамбовській у м. Дніпропетровську правомірною, з огляду на те, що згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України України від 17.10.2013 року №868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований чи реконструйований обєкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення обєкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Жодного із зазначених документів заявником не подано, отже ОСОБА_2 правомірно було відмовлено в реєстрації права власності на нерухоме майно.
З огляду на викладене, враховуючи, що матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а також зважаючи на приписи ст.41, ч.4, 6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.
Заслухавши думку представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
Судом встановлено, що 20.02.2015 року позивач ОСОБА_2 подала до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Тамбовська, 2 (а.с. 11). Разом із заявою до Реєстраційної служби було подано: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; технічний паспорт від 02.02.2015 р.; копія акту приймання передачі від 20.02.2015 р.; копія протоколу від 20.02.2015 р. ОСББ «ЖИТЛОРЕМСОЮЗ» (а.с. 11-24).
За наслідком розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та доданих до неї документів, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 дійшов висновку, що подані документи не дають можливості встановити відповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують. Із врахуванням зазначеного висновку, державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 19977085 від 13.03.2015 р. (а.с.8) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Як свідчить з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 19977085 від 13.03.2015 р. слугували висновки про те, що:
- згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, не передбачена підстава видачі свідоцтва про право власності у звязку з передачею на баланс обєктів нерухомого майна;
- відповідно до наданих документів, ОСОБА_2 є власником квартири № 2, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тамбовська, 2, заявником же подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої ОСОБА_2 просить зареєструвати будинок літ. А-1, басейн, споруди № 1-3, І;
- в технічному паспорті б/н від 02.02.2015 р. виданого ФОП ОСОБА_4 зазначено, що вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 587 кв.м., заявником же не надано документів, які б підтверджували право користування або володіння на зазначену земельну ділянку;
- в технічному паспорті б/н від 02.02.2015 р. виданого ФОП ОСОБА_4 зазначено, що прибудова А1-1, підвал ПД, вхід в підвал А1, навіс «а», ганок та басейн збудовано в 2009 році, між тим, документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту заявником не надано;
- з наданого технічного паспорту б/н від 02.02.2015 р., виданого ФОП ОСОБА_4 свідчить, що заявляються права лише на частину житлового будинку літ. А-1 (а.с. 8-9).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р. (в редакції чинній з 01.01.2013 року) (далі Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі Порядок № 868).
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;
4) внесення записів до Державного реєстру прав;
5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;
6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до п. 36 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.
Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:
1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;
2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;
5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;
6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;
7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;
8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;
10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації;
15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (п. 37 Порядку).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Згідно приписів п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода), пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (пункт 20 Порядку № 868).
Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 23 Порядку № 868).
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, визначено ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Пунктом 49 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року конкретизовано, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований чи реконструйований обєкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення обєкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.
Як свідчить з матеріалів справи, державним реєстратором при проведенні державної реєстрації було встановлено, що подані ОСОБА_2 документи не відповідають вимогам діючого законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.12.2014 року (а.с. 12-14), які були надані державному реєстратору, вбачається, що позивачу належить на праві приватної власності обєкт нерухомого майна квартира № 2 в житловому будинку № 2 (літ. А-1) по вул. Тамбовській в м. Дніпропетровську, розмір часток 1/1, загальною площею 197,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м.
Між тим, згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок №2 по вул. Тамбовській в м. Дніпропетровську (а.с. 15-20) до будівель, що є складовою житлового будинку входять: житловий будинок А-1; басейн; споруди № 1-3.
Вказані обставини свідчать про те, що обєкт нерухомого майна, який просив зареєструвати позивач це житловий будинок № 2 по вул. Тамбовська в м.Дніпропетровську в цілому, у той час, як відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2014 р. ОСОБА_2 є власником тільки квартири № 2, що знаходиться в буд. № 2 по вул. Тамбовській в м. Дніпропетровську.
Тобто, висновки державного реєстратора щодо наявності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, є правомірними.
В ході розгляду справи також було встановлено, що надаючи заяву про реєстрацію прав власності на житловий будинок позивачем не було надано документів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом прибудови А1-1, підвалу ПД, входу в підвал А1, навісу «а», ганку, басейну, збудованих в 2009 році, як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою в розмірі 587 кв. м. на якій розташований житловий будинок №2 по вул. Тамбовській в м. Дніпропетровську.
Не було надано документів, що підтверджують правомірність користування земельною ділянкою та документів про прийняття новозбудованих обєктів в експлуатацію і до суду.
За таких обставин, суд не погоджується із твердженням позивача з приводу того, що фактично в будинку № 2 по вул. Тамбовській в м. Дніпропетровську ніякої реконструкції не проводилось, оскільки відповідно до Акта приймання передачі будинку від 05.10.2012 року, складеного між ОСББ «ЖИТЛОРЕМСОЮЗ» і КП ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, житловий будинок складається із 3-х квартир загальною площею 133,50 кв.м. (а.с.49), у той час, як відповідно до технічного паспорту від 02.02.2015 р. загальна площа приміщень в будинку вже складає 197,2 кв.м. (а.с. 20).
З матеріалів справи також свідчить, що відбувалось перепланування квартир №2 і № 3 в спірному будинку, власником яких з 2014 року стала ОСОБА_2 (а.с. 22-23), тобто реконструкція будинку відбувалась, у звязку із чим, висновки державного реєстратора про порушення п. 49 Порядку № 868 у звязку з ненаданням документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту та документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, є правомірним.
Суд також не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що квартира АДРЕСА_2 фактично і є житловим будинком який має лише одну квартиру із вказаним номером, у звязку із чим, державним реєстратором неправомірно було відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок. Так, відповідно до норм ст. 380 та ст. 382 Цивільного кодексу України, житловий будинок і квартира є різними правовими поняттями, хоча і призначені для постійного проживання, і порядок виникнення, перехід та припинення речових прав на ці обєкти є різними.
Щодо тверджень позивача з приводу того, що в будинку 2 по вул. Тамбовській в м.Дніпропетровську фактично існує тільки одна квартира № 2, а квартира № 1 була знесена, у звязку із чим державним реєстратором безпідставно не прийнято до уваги вказіні обставини при розгляді документів, суд зазначає наступне. Згідно з переліком документів переданих позивачем разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.02.2015 року, документів, які б підтверджували, що квартиру № 1 було знесено, надано не було ( а.с. 11) Не було надано таких документів і до суду у відповідності до норм ч. 1 ст. 71 КАС України, що свідчить про наявність суперечностей в наданих для державної реєстрації прав та їх обтяжень документах та правомірність висновків відповідача, викладених в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин суд вважає, що державним реєстратором правомірно, у відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийнято рішення № 19977085 від 13.03.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
В ході розгляду справи відповідачами було доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5