Справа № 813/4572/14
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 876/8562/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представникі позивачів Водолазського Д.Д.,Поврозник Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості та Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівського міського центру зайнятості, Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2010 року прокурор Личаківського району м. Львова звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівського міського центру зайнятості, Львівського обласного центру зайнятості з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 в користь Львівського міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 6 105,66 грн. та на користь Львівського обласного центру зайнятості суму коштів витрачених на навчання у розмірі 1147,18 грн., а всього в сумі 7252 грн. 84 коп.

Постановою від 28 липня 2014 року Львівський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівський міський та Львівський обласний центри зайнятості подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи позивачів про те, що на час отримання статусу безробітної та призначення матеріальної допомоги по безробіттю ОСОБА_3 працювала за цивільно-правовою угодою, а тому не мала права на такі виплати.

З огляду на викладене позивачі просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники позивачів в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Прокурор та відповідач в судове засідання не з'явились, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 10.11.2008 року ОСОБА_3 звернулась до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В заяві ОСОБА_3 зазначила, що в даний час вона не є зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, не є найманим працівником, не укладала договір цивільно-правового характеру, не отримує пенсію на пільгових умовах і не зареєстрована як фізична особа-підприємець.

За наслідками розгляду вказаної заяви з 21 листопада 2008 року відповідачу було надано статус безробітної. Наказом Львівського міського центру зайнятості від 28.11.2008 року № НТ081128 ОСОБА_3 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" 18 травня 2010 року № 477, складеного працівниками Львівського міського центру зайнятості, ОСОБА_3 01 жовтня 2008 року Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України була працевлаштована на підставі трудової угоди № 4 та увільнена від виконання службових обов'язків 28 листопада 2008 року. Нарахована заробітна плата за жовтень-листопад 2008 року в сумі 1090,00 грн. співпадає з даними форми 1ДФ за IV квартал 2008 року.

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України за ІV квартал 2008 року (форма № 1ДФ), розрахунково-платіжної відомості № 7 за жовтень 2008 року та № 8 за листопад 2008 року ОСОБА_3 отримала дохід в сумі 1090,00 грн..

Львівський міський центр зайнятості 26.05.2010 року видав наказ № 196, яким ОСОБА_3 зобов'язано повернути виплачену їй допомогу з безробіття в сумі 6105,66 грн. за період з 28.11.2008 року по 04.11.2009 року відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у зв'язку з неповідомленням про укладення трудової угоди з Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України.

Відповідно до розрахунку позовних вимог Львівського міського центру зайнятості, сума виплаченого матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_3 з 28.11.2008 року по 04.11.2009 року складає 6105,66 грн.

Згідно з довідкою Львівського обласного центру зайнятості від 07.06.2010 року № 08-2158/0-10 перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна ОСОБА_3 пройшла професійне навчання за професією ,,Кондитер" у Львівському професійному ліцеї харчових технологій, відповідно до Договору від 31.12.2008 року № 378(1) за період з 31.08.2009 року по 15.02.2010 року, на що були затрачені кошти в сумі 1147,18 грн..

Львівський міський центр зайнятості 27.05.2010 року надіслав відповідачу претензію за № 3236/14 про відшкодування коштів в сумі 6105,66 грн., та 09 червня 2010 року - претензію за № 3543/14 про відшкодування коштів в сумі 1147,18 грн.. Однак, кошти в сумі 7252,84 грн. відповідач в добровільному порядку не повернула.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 28.11.2008 року відповідач мав право на визнання її безробітною та на отримання допомоги у зв'язку з безробіттям. Тому сума отриманої допомоги по безробіттю за період з 28.11.2008 року по 04.11.2009 року в розмірі 6105,66 грн. не підлягає поверненню. Оскільки ОСОБА_3 правомірно отримала статус безробітної, а тому не має підстав для стягнення витрачених позивачами коштів на її навчання.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, норма матеріального та процесуального права і є вірними.

Так, за змістом ст. 1 Закону України від 01.03.1991 року № 803-XII ,,Про зайнятість населення" ( в редакції чинній на час виникнення сінних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах:б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України ,,Про особисте селянське господарство".

Статтею 2 Закону України ,,Про зайнятість населення" встановлено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 36 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що для стягнення із застрахованої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг має значення чи мала особа право на визнання її безробітною, чи була вона працевлаштованою та отримувала заробітну плату. Саме навмисне невиконання особою своїх обов'язків та/або зловживання ними щодо подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг є підставою для стягнення виплаченого забезпечення.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що ОСОБА_3, достовірно знаючи про її наступне звільнення з 28.11.2008 року, завчасно -10.11.2008 року звернулась до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. При цьому ОСОБА_3 надала достовірні дані про своє звільнення саме з 28.11.2008 року, підтвердження чого є рішення Львівського міського центру зайнятості про проведення виплат саме з цієї дати, тобто, з 28.11.2008 року.

Дані обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_3 наміру надання недостовірних даних чи інших зловживань щодо подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, ОСОБА_3 була звільнена з роботи з 28.11.2008 року, не отримувала з того часу будь-яких доходів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності отримання нею статусу безробітної та допомоги по безробіттю, яка виплачувалась з 28.11.2008 року.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними, оскільки саме з вини посадових осіб Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_3 була зареєстрована безробітною раніше ніж була звільнена з роботи (остання добросовісно повідомила про наступне звільнення з 28.11.2008 року). Саме на посадових осіб центру зайнятості покладено обов'язок надання консультацій та роз'яснень особам щодо обставин надання статусу безробітного та наслідків подання недостовірних документів. Відповідач не може нести відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків працівниками центру зайнятості, які достовірно знали, що на час подання документів ОСОБА_3 працювала за цивільно-правовою угодою, підтвердженням чого є призначення виплат по безробіттю з 28.11.2005 року, тобто, з часу звільнення ОСОБА_3 з роботи.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості та Львівського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі № 813/4572/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 22.06.2015 року.