Справа № 2а-1383/10/1370
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/9991/390/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Головуючого судді: Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - Хрящевського Р.Й.

відповідача - Піддубняка А.В.

третьої особи - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" до Львівської митниці, Головного управління державного казначейства України у Львівській області про визнання протиправними дій, стягнення надмірно сплачених платежів,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" звернулося до суду з позовом до Львівської митниці, Головного управління державного казначейства України у Львівській області та просило визнати протиправним коригування (збільшення) Львівською митницею митної вартості ввезених позивачем за період з 15 травня 2009 року по 14 грудня 2009 року товарів та повернути з держбюджету надмірно сплачені позивачем кошти у сумі 564680, 14 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись та порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, за період з 15.05.2009 р. по 14.12.2009 року позивачем було ввезено на митну територію України та представлено до митного оформлення по вантажно-митних деклараціях, які долучені до справи товар (м'ясопродукти).

В деклараціях митної вартості товару декларантом митна вартість товару визначалася за ціною договору з посиланням на ст. 267 Митного кодексу України.

У зв'язку з виникненням обгунтованих сумнівів щодо заявленої позивачем митної вартості товару, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, згідно п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою КМУ 20.12.2006 р. №1766, митний орган зобов'язував ТОВ «Агро-Інвест» подати додаткові документи, про що здійснено запис на деклараціях митної вартості, які долучено до справи.

На зазначених деклараціях митної вартості уповноваженими представниками позивача здійснено запис: «на даний момент не можемо надати додаткових документів, просимо вас надати рішення митної вартості з зазначенням дати».

Матеріалами справи також встановлено, що митним органом та декларантом проводилась процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару. Представником Львівської митниці обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товарів ТОВ «Агро-Інвест»шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 Митного кодексу України, а саме: за доводами Львівської митниці відповідно до наказу Держмитслужби України від 20.04.2005 р. № 314 митним постом «Сокаль» скеровувалися запити у Відділ контролю митної вартості та номенклатури щодо правильності визначення митної вартості товару «сало без шкіри, морожене», «заморожені шкіри свійських свиней», «мясо куряче морожене, подрібнене (фарш)», «Свинина морожена: тримінг 50/50». В поданих при митному оформленні даного товару товарно-супровідних документах було виявлено різний рівень вартості в специфікації та інвойсі. Також при здійсненні митного оформлення товару виявлено, що заявлена позивачем митна вартість товару значно нижча від рівня митної вартості цінової бази даних ПІК ЄАІС ДМСУ (рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено). На підставі аналізу цінової бази даних ДМСУ (ПІК) рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, відділом контролю митної вартості була здійснена митна оцінка за наявною інформацією на найнижчому рівні цінової бази.

Митна вартість оцінюваного товару визначена Львівською митницею з використанням резервного методу. З метою інформування про визначену митну вартість і про використаний при цьому метод Львівською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів. Посилання на зазначені рішення міститься у ВМД, які підтверджують оплату ТзОВ «Арго-Інвест» нарахованих митним органом сум мита та ПДВ. Різниця між сумою нарахованого Львівською митницею мита та ПДВ та сумою, яка визначена позивачем за ціною договору, становить 564680,14 грн., з яких 201402,37 грн. мито, 363277,77 грн. податок на додану вартість і є сумою яку ТОВ «Агро-Інвест» просило повернути з Державного бюджету України.

Як вірно враховано судами попередніх інстанцій, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару митним органом.

Так, відповідно до ст. 1 Митного кодексу України, митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вказує, що у разі незгоди митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією суддів встановлено, що у митниці виникли обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару в зв'язку з чим і були витребувані додаткові документи, однак позивачем їх надано не було.

При цьому, обов'язок суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності подати додаткові документи на вимогу митного органу встановлений ч.2 ст. 264 Митного кодексу України, а також пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За ст. 267 МК України перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем. При визначенні митної вартості товару за шостим методом митниця діяла відповідно до вимог ст. 266 МК України та мотивувала позивачу неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в спірних правовідносинах митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій були повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інвест" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: