Справа № 826/7801/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2015 року № 826/7801/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) яким, з урахуванням заяви про зміну предмета спору, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову щодо застосування податкового компромісу від 16 квітня 2015 року № 2425/0/26-55-17-01, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати досягнутим податковий компроміс за заявою позивача про намір досягнення податкового компромісу від 01 квітня 2015 року, поданою до Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, щодо неузгодженої суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначеної податковим повідомленням-рішенням від 25 листопада 2015 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7801/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 08 червня 2015 року.

У судовому засіданні 08 червня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі наказу від 01 жовтня 2014 року №2823, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1. статті 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складно Акт від 11 листопада 2014 року №3316/26-51-17-01/НОМЕР_2 (далі по тексту - Акт перевірки), в якому зазначено про порушення позивачем вимог:

- пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 207 896,00 грн., у тому числі за листопад 2012 р. на суму - 19766,00 грн., грудень 2012 р. на суму - 14740,00 грн. січень 2013 р. на суму - 7242,00 грн., лютий 2013 р. на суму - 12168,00 грн., березень 2013 р. на суму - 9000,00 грн., квітень 2013 р. на суму - 10319,00 грн., травень 2013 р. на суму - 16220,00 грн., червень 2013 р. на суму - 5910,00 грн., липень 2013 р. на суму - 17298,00 грн., серпень 2013 р. на суму - 7560,00 грн., вересень 2013 р. на суму - 31058,00 грн., жовтень 2013 р. на суму - 24360,00 грн., листопад 2013 р. на суму -26517,00 грн. та грудень 2013 р. на суму - 28692,00 грн.;

- пункту 49.2, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 пункту 177.11 статті 177 Податкового Кодексу України, а саме - не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2011 р. та несвоєчасне подання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2013 р.;

- підпункту 164.1.3 пункту 164.1, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності в розмірі - 87679,95 грн., у тому числі за 2012 р. на суму - 523,44 грн. та за 2013 р. на суму 87156,51 грн.;

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в частині неведення обліку доходів і витрат за 2011 - 2013 роки;

- пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 140231,03 грн., в тому числі по звітних періодах: 2012 рік- 58618,36 грн., 2013 рік - 81612,67 грн.

На підставі Акту перевірки від 11 листопада 2014 року №3316/26-51-17-01/НОМЕР_2 ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесла податкове повідомлення - рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 259870,00 грн., з яких за основним платежем у сумі 207896,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 51974,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням - рішенням від 25 листопада 2014 року № , позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві та ДФС України.

За результатами розгляду скарг платника податків листами Головного управління ДФС у м. Києві від 25 грудня 2014 року № 452/0/26-15-10-08 та ДФС України від 04 лютого 2015 року № 955/0/99-99-10-01-03-14 у їх задоволенні відмовлено, а податкове повідомлення - рішення від 25 листопада 2014 року № залишено без змін.

Посилаючись на безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу, що зумовили прийняття рішення про збільшення сум грошових зобов'язань по додану вартість, позивач оскаржив податкове повідомлення - рішення від 25 листопада 2014 року № в судовому порядку.

Зокрема, на підтвердження доказів судового оскарження податкового повідомлення - рішення від 25 листопада 2014 року № позивачем надано копію позовної заяви, копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження від 05 березня 2015 року по справі № 826/3404/15, копію повістки про виклик по справі № 826/3404/15 та копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про зупинення провадження у справі № 826/3404/15.

01 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві із заявою про намір досягнення податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 25 листопада 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану у розмірі 259870,00 грн., з яких за основним платежем у сумі 207896,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 51974,00 грн.

16 квітня 2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено рішення № 2425/0/26-55-17-01 щодо непогодження застосування податкового компромісу, оскільки відповідно до Акту перевірки від 11 листопада 2014 року №3316/26-51-17-01/НОМЕР_2 занижено податкові зобов'язання, що не підпадає під дію Закону «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку додану вартість у разі застосування податкового компромісу».

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням відповідач порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 в частини реалізації передбаченого Податковим кодексом права на податковий компроміс.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

17 січня 2015 року набув чинності Закон України №63-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" (далі - Закон № 63-VIII), яким внесені зміни до Податкового кодексу щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу.

Податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пункт 2 Закону встановлює, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку па прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження.

Закон встановлює дві групи зобов'язань, які можуть бути включені до податкового компромісу:

- суми податкових зобов'язань, які не перебували в спорах з контролюючими органами;

- суми податкових зобов'язань, які перебувають в спорах з контролюючими органами.

Абзацом першим 1 пункту 7 підрозділу 9-2розділу XX Податкового кодексу України визначено, що "процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим".

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що податковий компроміс може бути застосований лише щодо двох податків: податку на прибуток та податку на додану вартість.

Стосовно податку на додану вартість, то однією з умов податкового компромісу в цьому випадку є порушення податкового законодавства, яке полягає в заниженні платником податку податкових зобов'язань з податку на додану вартість шляхом завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Досягнення податкового компромісу за вказаних вище обставин здійснюється за заявою платника податків про намір досягнення податкового компромісу у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Податковим кодексом України.

Матеріали справи свідчать, що контролюючим органом під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено, що в 2012 році підприємець здійснював діяльність використовуючи загальну систему оподаткування. За період з 01 січня 2012 року по 10 вересня 2012 року обсяг валового доходу ФОП ОСОБА_1 становив 302272,00 грн., у зв'язку з чим, останній повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість, відповідно до вимог пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Так, контролюючим органом встановлено, що на час проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення від 25 листопада 2014 року № , ОСОБА_1 був зареєстрований як платник податків, проте не був зареєстрований як платник ПДВ.

У свою чергу, 17 березня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_1 за його рішенням.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, порушення податкового законодавства, допущеного ОСОБА_1 полягає не в завищенні ним податкового кредиту з податку на додану вартість, а в тому, що він, здійснюючи діяльність на загальній системі оподаткування та отримавши дохід протягом останніх 12 календарних місяців, що перевищив 300000 грн., не зареєструвався платником податку на додану вартість та не подавав декларації з податку на додану вартість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява позивача про податковий компроміс не відповідає умовам податкового компромісу, встановленим Податковим кодексом України.

У свою чергу, судом не беруться до уваги посилання позивача на пункт 7 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який на думку позивача, має бути застосований до спірних правовідносин, а податковий компроміс визнаний досягнутим, оскільки, вказана норма лише визначає процедуру (порядок) податкового компромісу, зокрема стосовно неузгоджених сум податкових зобов'язань, щодо яких триває процедура судового оскарження. Пункт 7 підрозділу 9-2 не змінює зміст та умови податкового компромісу, визначені пунктом 1 цього підрозділу.

Так, позивачем не надано суду належних доказів на обґрунтування своїх вимог. У свою чергу, надані відповідачем докази та встановлені судом обставини свідчать про правомірність оскаржуваного рішення відповідача про не погодження застосування податкового компромісу з податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про відмову щодо застосування податкового компромісу від 16 квітня 2015 року № 2425/0/26-55-17-01 прийняте відповідачем правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167, 181 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник