Справа № 813/2884/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року № 813/2884/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Українсько-польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВАР" до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Українсько-польське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інвар" (далі - позивач, СП ТОВ "Інвар") звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у Франківському районі м. Львова), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.05.2015 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог СП ТОВ "Інвар" зазначає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 28.04.2015 № 297/22-00/20787143 про нереальність господарських операцій з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3" є безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентами, тому вимог податкового законодавства позивач не порушував. Вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідачем прийняті безпідставно, тому просить суд їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подав додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що позивачем не здійснювалися господарські операції з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3", а отже безпідставно занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 629421,00 грн, податок на додану вартість на загальну суму 629421,00 грн, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

СП ТОВ "Інвар" зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ДПІ у Франківському районі м. Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку СП ТОВ "Інвар" () з питань господарських відносин з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" () за період серпень - жовтень 2014 року, ТОВ "Укр ОСОБА_3" () за листопад 2014 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або подальшої реалізації цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів, про що 28.04.2015 складено акт № 297/22-00/20787143 (далі акт перевірки).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (з змінами та доповненнями), що призвело до заниження ТОВ "Інвар" податку на прибуток за 2014 року суму 629421,00 грн, за рахунок проведення взаєморозрахунків з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3";

- ст. 185, п. 187.1 ст.187, ст.188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (з змінами та доповненнями), що призвело до заниження ТОВ "Інвар" податку на додану вартість на загальну суму 699356,00 грн, в т.ч за серпень 2014 року на суму 101338,00 грн, за вересень 2014 року на суму 30389,00 грн, за жовтень 2014 року на суму 107343,02 грн, за листопад 2014 року на суму 460286,00 грн, за рахунок проведення взаєморозрахунків з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3".

Вказані у актах порушення ґрунтуються на висновках податкового органу про непідтвердження позивачем факту здійснення господарських операцій з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3".

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 19.05.2015 винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 944131,50 грн, у тому числі за основним платежем 629421 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 314710,50 грн та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1049034 грн (основний платіж 699356 грн, штрафна (фінансова) санкція 349678 грн).

Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV від 16.07.1999 року із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.4 ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2 ст. 9 цього Закону).

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій із ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3" позивачем долучено до матеріалів справи первинні документи бухгалтерського обліку.

ОСОБА_4 долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо формування податкового кредиту та взаємовідносин позивача з ТОВ "Інвест-Трейд-Груп".

Між СП ТОВ "Інвар" та ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" укладено договір поставки від 28.07.2014 № 28/07, відповідно до умов якого ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" (Постачальник) зобовязується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні Покупцеві товар, а СП ТОВ "Інвар" (Покупець) зобовязується прийняти вказані товари і сплатити за нього певну суму грошей. Предметом поставки є визначені родовими ознаками вироби з найменуванням, зазначеним у товарознавчому довіднику.

На виконання умов Договору ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" передало, а СП ТОВ "Інвар" прийняло згідно видаткової накладної від 26.08.2014 № 40 товар: килимове покриття WILTAX WOVEN 2503/0060 4.0m, килимове покриття TORINO 500 4.0m, лінолеум IDYLLE NOVA ATLANTA 2 3.0м, лінолеум SMART PALMER 3 3.00m, лінолеум FORCE CANASTA 7 3.5m, килимову плитку COUNTRY 49551 50x50, килимову плитку SHADYS 48230 50x100, килим Impuls 1,9x1,9, килим Impuls 1,9x1,9 наві C54502, килим Impuls 1,9x1,9 червоний С54502, килимок MERRY CHRISTMAS GOLD MAT 38x60/2289, килимок гумовий Restoran 90x90, килимок гумовий 9999/5888, килимок DISNEY MIX MICKEY 16 0,95x1,33, ванну1400х700 EURO WA Verp., alpinweiss, килим OPAL ASTERION P 2,50x3,50m SAHARA, дзеркало FX-018 70*90 з лампочкою, дзеркало FX-061 75*90 з лампочкою, піддондушовий KALDEWEI 85x70x16GL 3,5 мм, тумбочку з умивальником К-6096 800*500 + дзеркало (джейд спар) на суму 163144,21 грн, у тому числі ПДВ 27190,70 грн.

На зазначену продукцію ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" виписало позивачу податкову накладну від 26.08.2014 № 40, яка скріплена печаткою Продавця.

На підтвердження факту поставки товару позивачем також надано товарно-транспортну накладну від 26.08.2014 № 000017.

Позивачем надано копії банківських виписок, що підтверджують перерахування коштів підприємству-контрагенту.

Також судом встановлено, що у подальшому СП ТОВ "Інвар" здійснювало реалізацію вказаних товарів, що підтверджується долученими до справи видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копію відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" було внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

ОСОБА_4 долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо формування податкового кредиту та взаємовідносин позивача з ТОВ "Укр ОСОБА_3".

Між СП ТОВ "Інвар" та ТОВ "Укр ОСОБА_3" укладено договір поставки від 04.08.2014 № УСГ-1/08, відповідно до умов якого ТОВ "Укр ОСОБА_3" (Постачальник) зобовязується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні Покупцеві товар, а СП ТОВ "Інвар" (Покупець) зобовязується прийняти вказані товари і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом поставки є визначені родовими ознаками вироби з найменуванням, зазначеним у товарознавчому довіднику.

На виконання умов Договору ТОВ "Укр ОСОБА_3" передало, а СП ТОВ "Інвар" прийняло згідно видаткової накладної від 03.11.2014 № РН-11 товар: килимове покриття SUPERSTAR 888 3.0m, килимове покриття SUPERSTAR 888 4.0m, лінолеум Комфорт Орнамент 1,5м, BELLA умивальник 245 овальний з одним отвором, під шафку, тумбу BELLA 45, килимове покриття COBALT 42320 4,0 m, килимове покриття COBALT 42331 4,0 m, килимове покриття COBALT 42340 4.0 m, килимове покриття COBALT 42360 4.0 m, килимове покриття COBALT 42370 4,0 m, килимове покриття COBALT 42380 4,0 m, дзеркало FX-033 100*60 з лампочкою на суму 826285,01 грн, у тому числі ПДВ 137714, 17 грн.

На зазначену продукцію ТОВ "Укр ОСОБА_3" виписало позивачу податкову накладну від 03.11.2014 № 11, яка скріплена печаткою Продавця.

На підтвердження факту поставки товару позивачем також надано товарно-транспортну накладну від 03.11.2014 № 0000001.

Позивачем надано копії банківських виписок, що підтверджують перерахування коштів підприємству-контрагенту.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копію відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій ТОВ "Укр ОСОБА_3" було внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Також судом встановлено, що у подальшому СП ТОВ "Інвар" здійснювало реалізацію вказаних товарів, що підтверджується долученими до справи видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками.

Позивачем також долучено до матеріалів справи:

- копію договору оренди від 01.01.2014 № 01/14;

- копію договору про надання транспортних послуг від 02.01.2014 № 1/14;

- витяги з журналу реєстрації виданих довіреностей на отримання товару від ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3";

- витяги з Єдиного реєстру податкових накладних.

Отже, матеріалами справи підтверджується укладення господарських договорів між СП ТОВ "Інвар" та ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3", факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

У сукупності вищенаведені фактичні обставини справи та наведені документи доводять факт придбання товарів позивачем у ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3" та використання їх у власній господарській діяльності.

ОСОБА_4 перевірки, суд приходить до висновку, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу актів іншого податкового органу. ОСОБА_5 перевірки зводяться лише до констатації тверджень, що господарські операції ТОВ "Інвар" не мали реального товарного характеру. Підставою для таких висновків стали:

- акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС України у м. Києві від 20.03.2015 № 382/26-59-22-07 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Інвест-Трейд-Груп" () за період 31.01.2014 по 28.02.2015";

- акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів України у м. Києві від 23.03.2015 № 253/26552207/39123362 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Укр ОСОБА_3" () по взаємовідносинах з платниками податків за період листопад 2014 року січень 2015 року".

При цьому, суд звертає увагу, що вказаними актами не досліджувалася діяльність позивача та не було встановлено порушення законодавства саме позивачем, а встановлено виключно неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3". Окрім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій між ТОВ "Інвар" та ТОВ "Інвест-Трейд-Груп", ТОВ "Укр ОСОБА_3" суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду. При цьому реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами, а правомірність виставленого податкового повідомлення-рішення відповідач не довів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Суд присуджує з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 19.05.2015 року № НОМЕР_1.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 19.05.2015 року № НОМЕР_2.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Українсько-польського спільного підприємства у формі ТзОВ "ІНВАР" (юридична адреса: 79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 93А, ) 488 (чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 30.06.2015 р.