Справа № 0870/8988/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/14688/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Запорізької районної ради Запорізької області до Державної фінансової інспекції в Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги від 30 липня 2012 року, що переглядається за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Запорізька районна рада Запорізької області (далі - Запорізька райрада) звернулася до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Харківській області (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги від 30 липня 2012 року.

Зазначали, що проведеною ревізією виявлені порушення Запорізькою радою фінансово-господарської діяльності, у зв'язку з чим Інспекцією направлена вимога про їх усунення.

Посилаючись на те, що висновки ревізії не відповідають дійсним обставинам, а порушень допущено не було, просили визнати протиправним та скасувати пункт 1 вимоги Інспекції від 30 липня 2012 року № 14/11342 в частині зобов'язання вжиття заходів щодо стягнення з орендарів витрат на охорону орендованих приміщень в сумі 43878,85 грн з проведенням відповідної претензійно-позовної роботи щодо них.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасоване, а позов задоволено.

У касаційній скарзі Інспекція, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами проведеної Інспекцією ревізії фінансового-господарської діяльності Запорізької райради за 2010 - 2011 роки та завершений звітний період 2012 року складено акт від 27 червня 2012 року № 08-20/78.

В акті зафіксовано факт порушення позивачем вимог пунктів 22, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, оскільки в період з 1 січня 2011 року по 6 червня 2012 року Запорізькою райрадою покрито видатки орендарів по охороні орендованих ними приміщень за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних витрат на суму 43 878,85 грн.

30 липня 2012 року Інспекція направила Запорізькій райраді вимогу № 08-14/11342 про усунення порушень, виявлених ревізією, пунктом 1 якої зобов'язано: вжити заходи щодо стягнення з орендарів витрат за охорону орендованих приміщень в сумі 43 878,85 грн, а в разі необхідності провести з ними претензійно-позовну роботу.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості оскаржуваного пункту вимоги.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та задовольнивши позов, апеляційний суд зазначив, що охорона будівлі, що знаходиться на балансі позивача, в перевіряємий період здійснювалася сторожами, які працювали на постійній основі згідно з штатним розписом, до функціональних обов'язків яких входила саме охорона адміністративної будівлі, а не майна орендарів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок апеляційного суду помилковим, а остаточний висновок суду першої інстанції правильним, але з інших підстав.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не шляхом заяви підконтрольною установою позову про скасування вимоги.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), 21 квітня 2015 року (справа № 21-76а15) і колегія суддів бере її до уваги.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, але з наведених вище підстав.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року скасувати.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов