Справа № 2а-1752/11/1524
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/9157/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Іваненко Я.Л.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та призначення позивачці державної та додаткової пенсії як інваліду 2-ї групи з 01.06.2011р. відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії №28 від 17.06.2011р.; зобов'язання відповідача призначити позивачці державну та додаткову пенсії як інваліду 2-ї групи з 01.06.2011р. відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії не менш, ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а також здійснити відповідні виплати з врахуванням виплачених сум.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.11.2011р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012р., позов задоволено частково: визнано неправомірною відмову відповідача у здійсненні позивачці перерахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірах, передбачених ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням ст.28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячних основної державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01.06.2011р. по ІІ групі інвалідності в розмірах, відповідно, 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ст.28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та фактично виплачених сум; в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачка має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, визнана інвалідом 2 групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 25.09.1997р.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі - Закон №796) обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В усіх випадках розмір пенсії для інвалідів по 2 групі інвалідності, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.50 вказаного Закону №796 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам 2-ї групи, віднесеним до категорії 1, виплачується у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами та вказуючи, що при визначенні розміру пенсії та додаткової пенсії застосуванню підлягають саме ст.ст.50,54 Закону №796, а не постанова Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008р. "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", яка встановлює конкретний розмір доплати в твердій грошовій сумі та у розмірі до прожиткового мінімуму й істотно звужує обсяг встановлених законом прав, прийшли до висновку про наявність у позивачки, як постраждалої від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліда 2 групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, права на перерахунок та виплату пенсії та додаткової пенсії у встановлених ст.ст.50,54 Закону №796 розмірах.

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги позивачки зводились до визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у переведенні її на пенсію згідно з Законом №796 й скасування рішення відповідача про таку відмову №28 від 17.06.2011р., зобов'язання відповідача призначити їй таку пенсію та забезпечити її виплату у відповідності з вказаним Законом.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті та є передчасними.

Касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Іваненко Я.Л.

Кочан В.М.