Справа № 822/3795/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. м. Київ К/800/62594/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі № 822/3795/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернулось в суд з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (далі - ОДПІ) в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 1307 від 22 серпня 2014 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Скасовано наказ ОДПІ №1307 від 22 вересня 2014 року, визнавши його протиправним.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що керуючись підпунктом 20.1.1, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України, ОДПІ направлено позивачу запити: №8252/10/17-119 від 23.12.2013 року; №771/10/17-118 від 21.01.2014 року; №766/10/17-119 від 21.01.2014 року; №2647/10/17-119 від 26.02.2014 року; №3706/22-09-17-01-118 від 20.03.2014 року на які останнім надіслані відповіді з наданням витребуваних документів.

Також, 16 червня 2014 року позивачу вручено запит №8512/22-09-17-01-119 від 13.06.2014 року про зобов'язання надання в 10-денний термін з дня отримання запиту, письмових пояснень та завірених належним чином документальних підтверджень господарських операцій на підставі яких формувались показники податкової звітності по податку на додану вартість за травень 2014 року.

Згідно супровідного листа від 26.06.2014 року позивачем надано витребувані документи та письмове пояснення № 7/06 від 25.06.2014 року.

В подальшому ОДПІ направлено ще ряд запитів №9076/22-09-17-01-119 від 27.06.2014 року та №10777/22-09-17-01-119 від 21.07.2014 року, на які позивачем надавались витребувані документи та письмові пояснення.

Таким чином, протягом 2013 - 2014 років ОДПІ направлено позивачу вісім запитів на які кожного разу надавались відповіді і копії витребуваних документів.

Однак, наказом ОДПІ №1307 від 22.08.2014 року стверджено, що на лист №8512/22-09-17-01-119 від 13.06.2014 року, станом на 22.08.2014 року позивачем документи та пояснення надано не в повному обсязі та відповідно до статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1, статті 78, пункту 82.2 статті 82 ПК України, призначено документальну позапланову виїзну перевірку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем на запит ОДПІ № 8512/22-09-17-01-119 від 13.06.2014 року не надано інформацію в повному обсязі, а тому, наказ №1307 від 22.08.2014 року є таким, що прийнятий на підставі та у спосіб встановлений законом.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такий висновок передчасним, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом апеляційної інстанції не зазначено, якої саме інформації не надано платником до податкового органу на вище наведений запит, що спричинило прийняття оскаржуваного наказу.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

За змістом підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України перевірка здійснюється за наявності такої обставини: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до пункту 79.1 статті, 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Викладене свідчить, що контролюючий орган вправі призначати перевірку у випадку ненадання платником документальних підтверджень та обґрунтування наданих ним пояснень на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає помилковим висновок апеляційної судової інстанції про не обґрунтованість позовних вимог, оскільки платником надана повна та обґрунтована інформація щодо поставлених перед ним питань.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі № 822/3795/14 скасувати.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 822/3795/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: