Справа № 805/841/15-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року справа №805/841/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Томах О.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 805/841/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» до Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Харцизький трубний завод» звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі Центральний офіс) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.01.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було зменшено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2014 року на 41056 грн. у звязку із тим, що позивачем завищений податковий кредит та суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за вересень 2014 року на вказану суму. Завищення податкового кредиту відбулось у звязку із тим, що контрагенти позивача ТОВ «Лайт», КП «Компанія «Вода Донбасу» та ТОВ «Гудвілл-Брок» не надали податкові декларації з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) до відповідних податкових органів. Позивач зазначає, що у наявності має усі необхідні первинні та інші документи щодо підтвердження реальності здійснених господарських операцій, які надав до матеріалів справи. Він також не повинен відповідати за дії своїх контрагентів.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Центрального офісу №0 від 17.01.2015 року на загальну суму 61 584 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовано скаргу тим, що позивачем порушені вимоги п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення податкового кредиту за вересень 2014 року та суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту, а також пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2014 року у сумі 41056 грн., яка підлягає зменшенню. Позивачем до складу податкового кредиту включені суми по контрагентам, які не задекларували податкові зобовязання за липень-вересень 2014 року, оскільки не надали податкові декларації. Обовязковими передумовами формування податкового кредиту позивачем є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобовязань його контрагентами, складання податкової накладної особою, яка зареєстрована в установленому порядку як платник ПДВ. Недотримання цих положень свідчить про відсутність підстав для включення суми податку, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду. Законом встановлений чіткий взаємозвязок між сплатою, надходженням до бюджету податку та відшкодуванням такого податку.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ПАТ «Харцизький трубний завод» зареєстроване у якості юридичної особи 07.12.1994 року, , відповідно до свідоцтва № 100335874 від 16.05.2011 року є платником податку на додану вартість.

Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних позивача, задекларованих у податковій звітності з ПДВ, щодо правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за жовтень 2014 року, за результатами якої складений акт перевірки від 10.12.2014 року №1453/28-10-37-10-00191135.

Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за вересень 2014 року та суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту у сумі 41056 грн., а також пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2014 року у сумі 41056 грн., яка підлягає зменшенню.

На вказаний акт перевірки позивачем були надані заперечення від 29.12.2014 року за № 2.3.47/743, які залишені без задоволення листом «Про надання відповіді до заперечень до акту перевірки» від 15.01.2015 року за № 780/10/28-10-37-10-16

На підставі акту перевірки відповідачем 17.01.2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за жовтень 2014 року на 41056 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 20528 грн.

При вирішенні питання про законність та обґрунтованість даного податкового повідомлення-рішення суд виходить з наступного.

Позивачем подана податкова декларація з ПДВ за жовтень 2014 року, у якій до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку заявлена сума 20029244 грн.

З додатку 2 до вказаної декларації вбачається, що частина залишку відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за наслідками поточного звітного періоду виникла у липні - вересні 2014 року.

15.10.2014 року позивачем була надана податкова декларація з ПДВ за вересень 2014 року з усіма відповідними додатками, серед яких, зокрема, надано додаток 8 Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних). У вказаній заяві зазначені постачальники позивача, які відмовились надати податкову накладну та/або порушили порядок заповнення, та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно заяви зі скаргою від 15.10.2014 року за № 2.3-50/612-2018 позивачем також були надані копії первинних документів, які складені у відповідності до вимог діючого законодавства, які підтверджують факт отримання товарів (послуг).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Згідно п. 20 р. ІІІ Порядку у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) для декларації, (ДС5) (додаток 5) для декларації (скороченої); (ДСп5) (додаток 5) для декларації (спеціальної); (ДП4) (додаток 4) для декларації (переробного підприємства) та відповідні документи, передбачені пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

Аналіз наведеного доводить, що право на податковий кредит, у наведених випадках, виникає за умови надання платником податку заяви на постачальника, до якої додаються зазначені документи. При цьому, перевірка наданих до заяви документів може здійснюватися лише під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки, а не в ході камеральної перевірки, яку проводив відповідач.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 237 КАС України за перше півріччя 2012 року за вих. № 41/0/54-13 від 07.02.2013 року, зокрема зазначено, саме своєчасно подана платником податку заява до податкового органу є підставою для включення до податкового кредиту суми податку, сплаченої у звязку із придбанням товарів (послуг). Такий висновок зроблений на підставі пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, який повністю відповідає вимогам абз.11,12 п. 201.10 ст. 201 ПК України.

У постанові Верховного суду України від 16.09.2014 року зазначено, що обовязок з оформлення та реєстрації податкових накладних покладено саме на продавця, а не на покупця (позивача), який формує податковий кредит.

Відповідно до пп. а п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд зазначає, що під час розгляду справи позивачем до матеріалів справи надані усі первинні документи щодо господарських правовідносин із вказаними контрагентами, тобто, доведено фактичне виконання господарських операцій, підтверджено правомірність визначення податкового кредиту за вересень 2014 року та включення до його складу суми ПДВ у вказаному розмірі.

Під час проведення камеральної перевірки відповідачем встановлено та відображено у вказаному акті перевірки, що згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань ТОВ «Лайт» за вересень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року підприємство до відповідного податкового органу не надавало та не задекларувало свої податкові зобовязання.

Згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань КП «Компанія «Вода Донбасу» за липень, серпень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкові декларації з ПДВ за цей період підприємство до відповідного податкового органу не надавало та не задекларувало свої податкові зобовязання.

Згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань ТОВ «Гудвілл-Брок» за липень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за цей період підприємство до відповідного податкового органу не надавало та не задекларувало свої податкові зобовязання.

З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Принцип персональної відповідальності особи, у даному випадку право позивача на формування податкового кредиту, не може ставитися у залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, оскільки таке порушення тягне за собою юридичну відповідальність саме особи, яка її порушила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Інтерсплав проти України ще у 2007 році та інших аналогічних справах зазначено про те, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, повязаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. При цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчиненні його контрагентом, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання та не міг про них знати.

Зазначене також стосується і висновку відповідача, що у разі якщо контрагентом позивача не сплачені та не зараховані до бюджету податкові зобовязання, відповідно у позивача відсутнє право на включення таких сум до податкового кредиту. Така правова позиція мала місце у 2009, 2010 роках, але не знайшла свого підтвердження у подальшій судовій практиці та була спростована.

Судова ж практика щодо зазначеного правового принципу персональної відповідальності особи також визначена у постановах Верховного суду України від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10 та інших.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетним відшкодуванням є відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Положеннями п. 200.7 ст. 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг.

Крім цього, суд зазначає, що дійсно, у тому ж числі, до складу податкового кредиту за вересень 2014 року позивачем були віднесені суми ПДВ по вказаним спірним контрагентам, але ж ця частина суми податкового кредиту позивачем не була віднесена до бюджетного відшкодування у жовтні 2014 року, що підтверджується реєстром платіжних доручень до декларації з ПДВ за жовтень 2014 року.

За таких обставин, позивачем підтверджено правомірність визначення суми бюджетного відшкодування ПДВ у жовтні 2014 року в сумі 41056 грн., на яку зменшено бюджетне відшкодування.

З урахуванням викладеного, судом встановлена відсутність у позивача порушень, встановлених камеральною перевіркою, необґрунтованість зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування ПДВ на 41056 грн. та неправомірне прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на протиправність зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування, відповідні штрафні (фінансові) санкції застосовані безпідставно.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення не може вважатися обґрунтованим та законним, відповідно підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції, відмови в задоволенні апеляційної скарги.

В повному обсязі ухвала виготовлена 02 липня 2015 року.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України Центральний офіс з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 805/841/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» до Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_2