Справа № 2а-3/11, 2-а/415/11/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/9991/42880/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до Дніпродзержинського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ (далі - МУ УМВС) України в Дніпропетровській області, Заводського районного відділу (далі - РВ) Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2004 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на неправомірні дії Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2005 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 лютого 2007 року, рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року, яким провадження по скарзі закрито (оскільки діяльність УВС міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області не відноситься до здійснення управлінських функцій) за непідвідомчістю суду, - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для дослідження в судовому засіданні дій або бездіяльності посадових осіб та питання чи відносяться ці дії (бездіяльність) до предмету судового оскарження, передбаченого статтею 2482 Цивільно-процесуального кодексу України та чи можуть вони бути оскаржені в іншому порядку та в якому конкретно.

Після неодноразових доповнень і змін своїх вимог, ОСОБА_3 17 січня 2012 року просив суд:

- визнати неправомірними дії Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області з фабрикації відмовного матеріалу справи № 2233-2004;

- зобов'язати відповідачів відреагувати належним чином на факт фабрикації відмовного матеріалу в справі № 2233-2004;

- визнати дії (бездіяльність) Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, що проявилися у відмові реагування на окрему постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2009 року в місячний термін, - неправомірними;

- зобов'язати відповідачів відреагувати належним чином на окрему постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2009 року.

Постановою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідачі діяли в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені законами України, а доводи ОСОБА_3 фактично зводяться до незгоди з постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, порядок оскарження якої передбачено Кримінально-процесуальним кодексом України.

Не погоджуючись із постановою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2012 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, просить такі скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, проаналізувавши правильність застосування судами норм права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 у 2004 році звертався до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про скоєння відносно нього 16 квітня 2004 року о 23 годині 30 хвилин нападу поблизу будинку № 21 по провулку Більшовицькому (невстановлена особа виплеснула йому в обличчя невідому речовину). Позивач вважає, що Заводський РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області безпідставно відмовив йому в порушенні кримінальної справи по цьому факту.

Постановляючи оскаржувані рішення суди виходили з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції. Проте до такого висновку

суди попередніх інстанцій дійшли з порушенням норм процесуального законодавства.

Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 2 статті 55 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій України» (чинного на час виникнення спірних відносин) ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року (чинного на час виникнення спірних відносин) по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень:

1) порушити кримінальну справу;

2) відмовити в порушенні кримінальної справи;

3) направити заяву або повідомлення за належністю.

Згідно статті 2361 Кримінально-процесуального кодексу України скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

Відповідно до статті 2362 Кримінально-процесуального кодексу України скарга на постанову прокурора, слідчого, органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи розглядається суддею одноособово не пізніше десяти днів з дня її надходження до суду. Суддя витребує матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, знайомиться з ними і повідомляє прокурора та особу, яка подала скаргу, про час її розгляду. В разі необхідності суддя заслуховує пояснення особи, яка подала скаргу. Розглянувши скаргу, суддя залежно від того, чи були при відмові у порушенні справи виконані вимоги статті 99 цього Кодексу, приймає одне з таких рішень: 1) скасовує постанову про відмову в порушенні справи і повертає матеріали для проведення додаткової перевірки; 2) залишає скаргу без задоволення. На постанову судді прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду. Копія постанови судді надсилається особі, яка винесла постанову, що була оскаржена, прокуророві та особі, яка подавала скаргу.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує дії та бездіяльність органу дізнання щодо розгляду його заяви про злочин, а повноваження цього органу при отриманні заяви про злочин регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, то суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як такий спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Згідно частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження в

справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 4 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 2201, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2012 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпродзержинського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Заводського районного відділу Дніпродзержинського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М