Справа № 802/1311/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1311/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

30 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сторчака В. Ю. Сушка О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департамент соціальної політики Вінницької міської ради на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у Вінницькій області, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до Чечельницького районного суду Вінницької області із позовом до Головного управління юстиції у Вінницькій області, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ухвали Чечельницького районного суду Вінницької області від 31.10.2011р. справу передано за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.04.2013р. позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління юстиції у Вінницькій області провести розрахунок та виплату заборгованості по доплаті до заробітної плати ОСОБА_3 за роботу на території зони посиленого радіологічного контролю згідно ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за шестимісячний період, що передує зверненню до суду та щомісячно здійснювати вказані розрахунки та виплату доплати до заробітної плати до припинення права на такі виплати з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління юстиції у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013р. залишена без задоволення, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 25.04.2013р. - без змін.

В подальшому, касаційна скарга Головного управління юстиції у Вінницькій області Вищим адміністративним судом України від 22.01.2015р. задоволена частково, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 25.04.2013р. та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013р. скасовані в частині задоволення позовних вимог та в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2015р. позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач Департамент соціальної політики Вінницької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2015р. скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, відповідно до посвідчення 4 категорії серії НОМЕР_1 (а.с. 4), є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, зареєстрована та постійно проживає у смт. Чечельник Вінницької області (а. с. 3).

Позивач працює в смт. Чечельник Вінницької області старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції.

ОСОБА_3 зверталася з заявою про підвищення заробітної плати до Головного управління юстиції у Вінницькій області та отримала відповідь, в якій вказано, що Головне управління юстиції у Вінницькій області додатково підвищило ОСОБА_3 оплату праці за роботу на території радіоактивного забруднення в розмірі 5,20 грн., пояснюючи це тим, що згідно роз'яснення Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради, які здійснюють відповідні виплати, розміри соціальних видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836, розмір доплат за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 5,20 грн. в місяць.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає дії відповідачів протиправними, оскільки названа постанова Кабінету Міністрів України суперечить ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання доплати до заробітної плати за роботу на території зони посиленого радіологічного контролю згідно ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.04.2011р.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідним категоріям громадян, а саме: громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законом України про Державний бюджет на відповідний рік і цей розмір береться для розрахунку на момент виплати доплати.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 23 липня 1991р. № 106 (розділ 4 Додатку №1 - Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи) смт.Чечельник Вінницької області віднесено до населеного пункту, яке розташоване у зоні посиленого радіологічного контролю.

Отже, на позивача поширюється дія статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно матеріалів справи, Головне управління юстиції у Вінницькій області виплачувало позивачу протягом січня 2011 року - березня 2013 року доплату до заробітної плати не у відповідності до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а згідно Постанови Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи», про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка щодо щомісячного нарахування ОСОБА_3 доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Фактично виплачені позивачу щомісячні суми доплати є набагато меншими від сум, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Порядок нарахування і виплати вказаної доплати встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Згідно з п.4 Порядку, нарахування та виплата доплат за роботу на території зон радіоактивного забруднення проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади.

Враховуючи те, що позивачем фактично оспорюється розмір цієї доплати, визначений розпорядженням Адміністрації, а не роботодавцем, і що ця доплата є соціальною гарантією, яка не входить в структуру заробітної плати, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо її донарахування покладається на Департамент соціальної політики Вінницької міської ради.

Відповідно до абз. 3, 4, 5 п. 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005р. за № 936, виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка.

Згідно матеріалів справи, заяву про зобов'язання здійснити перерахунок та виплачувати додаткову оплату праці на 25% від розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_3 подала 07.04.2011р.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату, передбачену ст. 39 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.04.2011р.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департамент соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сторчак В. Ю.

Сушко О.О.