Справа № 821/948/15-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/948/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: - Яковлєва О.В.,

суддів: - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2015 року, у справі за позовом Приватного підприємства "Оптима Транс Ойл" до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство "Оптима Транс Ойл" звернулося до суду з позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 січня 2015 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, так як проведені фінансові операції між позивачем та ТОВ «ТК «Ойл Груп» не підтверджені належними доказами, а вже надані докази жодним чином не спростовують висновків податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 11 грудня 2014 року по 17 грудня 2014 року, податковим органом проведено документальну позапланову невиїзна перевірка ПП "Оптима Транс Ойл" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "ТК "Ойл Груп", за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки, податковим органом 24 грудня 2014 року складено акт №334/22-2/34678547, яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п.44.3 ст.44, п.44.5 ст.44, п.44.6 ст.44, абз. "а", "б" п.185.1 ст. 185, п.186.1 ст. 186, п.186.2 ст. 186, п.187.1 ст187, п.201.4 ст. 201, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за період що перевірявся на загальну суму 38764,12 грн.

Вказані порушення ґрунтуються на відображенні ПП "Оптима Транс Ойл" у податковій декларації по податку на додану вартість, у період за липень 2014 року, господарських операцій з ТОВ "Торгова Компанія "Ойл Груп", так як встановлено невідповідність первинних документів нормам діючого законодавства.

За результатами перевірки податковим органом 13 січня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, на суму 48455,00 грн., в тому числі за основним платежем, на суму 38764,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), на суму 9691,00 грн.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо відсутності порушення податкового законодавства з боку позивача, так як господарські операції між ним та його контрагентом носять реальний характер.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судовою колегією встановлено, що на формування податкового кредиту у позивача, вплинули його господарські операції з контрагентом ТОВ «ТК «Ойл Груп», за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року.

Так, між ПП «Оптима Транс Ойл» та ТОВ «ТК «Ойл Групп» 27 травня 2014 року, укладено договір поставки нафтопродуктів № ТК-141, згідно умов якого ТОВ «ТК «Ойл Групп» зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі і додатках до нього, нафтопродукти (товар), асортимент, кількість товару ціна якого, встановлюється сторонами в додатках до цього Договору.

На виконання умов вищезазначеного договору судом зібрано наступні докази: копію податкових декларацій з податку на додану вартість за липень, жовтень 2014 року; податкові та видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; сертифікат відповідності на придбаний товар; підтвердження розрахунків за отриманий товар у безготівковій формі.

На підтвердження фактичного використання придбаного у ТОВ «ТК «Ойл Групп» товару в матеріалах справи містяться копії договорів поставки та купівлі-продажу між позивачем та іншими контрагентами, з відповідними видатковими накладними, рахунками фактури, довіреностями та підтвердженнями оплати.

За наслідком господарських операцій суми податку на додану вартість внесені позивачем включені до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість.

Із зібраних доказів вбачається, що факт отримання товарів підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які складено у відповідності до вимог законодавства та які вказують на товарність проведеної операції, а саме наявність операції, та їх оплата, що узгоджується з метою діяльності товариства.

З акту перевірки вбачається, що фактичною підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит є товарно-транспортна накладна № 197 від 09 липня 2014 року, що заповнена позивачем з недоліками, а тому є дефектною, та інформація з бази даних ДАІ МВС України, що автомобіль з причепом на якому перевозився товар за вищезазначеним договором поставки, не належить позивачу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так податковим органом, під час розгляду адміністративної справи, не надано частково заповненої спірної товарно-транспортної накладної, на яку він посилається в акті перевірки та апеляційній скарзі, не надано довідки з ДАІ, що автомобіль ДАФ з причепом, вказані в спірній товарно-транспортній накладній, не зареєстровані за позивачем.

В той же час, в обґрунтування свої позовних вимог, позивачем надано заповнену належним чином товарно-транспортну накладну № 197 від 09 липня 2014 року, копії свідоцтв про реєстрацію автомобіля ДАФ (державний номер НОМЕР_2) та причепу (державний номер НОМЕР_3) за ПП " Оптима Транс Ойл".

Крім того, посилання податкового органу на будь-які недоліки в наданих товарно-транспортних накладних є безпідставними, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних, а так само наявності в них певних недоліків. Сам по собі факт наявності в товарно-транспортних накладних на поставлений товар недоліків, при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права віднести податок сплачений в ціни цього товару до складу податкового кредиту.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачем, належним чином, підтверджено реальність отримання товарів за вищевказаними операціями від свого контрагента, а тому оскаржуване рішення податкового органу є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло