Справа № 0870/9409/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ К/800/20156/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуГенічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2012
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014
у справі № 0870/9409/12
за позовомОСОБА_4
доГенічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2012 за № та податкову вимогу від 03.09.2012 за №43.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- розпорядженням голови Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області від 17.02.2012 №64-з затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі в оренду земельних ділянок загальною площею 224,8754 га ОСОБА_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу на території Першопокровської сільської ради Нижньосірогозького області терміном на 10 років;

- 17.02.2012 між Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією Херсонської області (як орендодавець) та позивачем (як орендар) укладено: договір оренди землі площею 60,8853 гектарів, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Нижньосірогозькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.07.2012 № 01579; договір оренди землі площею 42,3665 гектарів, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Нижньосірогозькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.07.2012 за № 01580; договір оренди землі площею 93,2681 гектарів, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Нижньосірогозькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.07.2012 за № 01578; договір оренди землі площею 28,3555 гектарів, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Нижньосірогозькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.07.2012 за № 01581;

- відповідно до розрахунків, наявних в матеріалах справи, розмір орендної плати земельних ділянок за 2012 рік складає 154 215 грн.;

- відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.06.2012, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 154 215 грн.;

- відповідачем винесено податкову вимогу № 43 від 03.09.2012 на сума податкового боргу в розмірі 154 215 грн.

Позиція відповідача полягає в тому, що позивач помилково не сплачував орендну плату на землю, встановлену умовами укладеного договору оренди, з моменту фактичного використання земельної ділянки, що підтверджується довідкою Першопокровської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області від 11.10.2012 №807, в результаті чого у платника податку виникла заборгованість з орендної плати на землю за 2012 на суму 154 215 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у позивача не настав обов'язок сплачувати орендну плату за землю, а підстави для нарахування відповідачем позивачу орендної плати були відсутні, оскільки станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення договори оренди землі зареєстровані ще не були, а позивач не набув статусу землекористувача.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності законних підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

У відповідності до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата);

За змістом пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пунктів 288.1-288.4 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи зміст наведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

З огляду на вищезазначене та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставин справи про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем до моменту реєстрації договорів оренди та, як наслідок, до моменту набуття позивачем у встановленому порядку права користування орендованими земельними ділянками та статусу землекористувача за договором оренди землі в розумінні положень Податкового кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у позивача не виник обов'язок щодо сплати орендної плати на землю, а підстави для її визначення податковим органом були відсутні.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного, не спростованого доводами касаційної скарги, висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний