Справа № 813/7830/14
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 876/1790/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2015 року по справі № 813/7830/14 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про стягнення грошової допомоги, -

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Львівського обласного центру зайнятості, в якому просить визнати дії незаконними та зобовязати відповідача виплатити їй грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів, відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що 26 вересня 2011 року Львівським обласним центром зайнятості з позивачем був розірваний трудовий договір з ініціативи відповідача у звязку з скороченням штатів на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та з 27 вересня 2011 року у відповідності до ст. 37 Закону України Про державну службу позивачу призначена пенсія державного службовця. Львівським обласним центром зайнятості було відмовлено позивачу у виплаті належної грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, чим, відповідно, порушено право позивача на використання зазначеної соціальної гарантії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано дії Львівського обласного центру зайнятості щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги протиправними.

Зобовязано Львівський обласний центр зайнятості нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону України Про державну службу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівський обласний центр зайнятості оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач була звільнена з роботи за ініціативою роботодавця за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а аж ніяк не з підстави виходу її від роботодавця на пенсію - підставою для її звільнення саме за цією статтею та саме у період дії повідомлення про заплановане скорочення слугувала заява позивача, власноручно нею написана та підписана. Позивач скористалась своїм правом дострокового виходу на пенсію (хоча вона могла б і надалі працювати в роботодавця (якщо б не погодилась на дострокове звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпПУ), могла б після свого звільнення від роботодавця працевлаштуватися - самостійно чи за допомогою служби зайнятості, і це теж було б її правом. Крім того, апелянт зазначає, що Закон України Про державну службу є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері державної служби, і всі інші закони і підзаконні нормативно-правові акти, що в тій чи іншій мірі стосуються державної служби, застосовуються в тій частині, що не суперечать Закону України Про державну службу. Стаття 37 цього Закон не передбачає (ані прямо, ані опосередковано) права на отримання 10-ти посадових окладів колишнім державним службовцям, трудові відносини з якими припинені відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпПУ (іншої підстави для звільнення з Львівського обласного центру зайнятості як від роботодавця ні в трудовій книжці, ні в заяві про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпПУ тощо не зазначено), - отож, право на виплату 10-ти посадових окладів, на думку апелянта, виникає лише на підставі припинення трудових відносин у звязку з виходом на пенсію безпосередньо від роботодавця (фактичного виходу на пенсію з державної служби у звязку з досягненням встановленого пенсійного віку (а не дострокового виходу на пенсію державного службовця)).

Апелянт вважає, що в даній спірній ситуації позивача було звільнено саме за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, виплачено грошову допомогу відповідно до ст. 44 КЗпПУ, про що зроблено запис до наказу про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, що теж свідчить про відсутність правових підстав у Львівського обласного центру зайнятості щодо виплати позивачу ще й 10-ти посадових окладів.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_1 з 17 січня 1997 року до 26 вересня 2011 року працювала в Камянка Бузькому районному центрі зайнятості на посаді юриста ІІ категорії.

Відповідно до наказу від 26 вересня 2011 року № 247 ОСОБА_1 звільнена із займаної посади у звязку з скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 01 листопада 2011 року звернулась до директора Львівського обласного центру зайнятості з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних посадових окладів, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу, проте листом від 02 листопада 2011 року №17-3671/0-11 отримала відповідь, в якій зазначено, що Львівський обласний центр зайнятості відмовив у виплаті позивачці 10 посадових окладів у відповідності до ст. 37 Закону України Про державну службу, оскільки трудовий договір з нею розірвано з підстав, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, а не за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП та Львівський обласний центр зайнятості може виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів на підставі відповідного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Апеляційним судом встановлено те, що про позивачка про порушення своїх прав дізналась 02 листопада 2011 року, однак до суду звернулась 17 листопада 2014 року, тобто із пропуском строку звернення до суду із адміністративним позовом, що встановлений ст. 99 КАС України.

Доводи позивача щодо поважності пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак апеляційний суд приходить до переконання в тому, що позивачем такий строк пропущено без поважних причин.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2015 року по справі № 813/7830/14 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про стягнення грошової допомоги залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

ОСОБА_2