Справа № 826/2440/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14 травня 2015 року 15 год. 30 хв. № 826/2440/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області Добровольської Ярослави Володимирівни та реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням заяви про уточнення позову, надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до державного реєстратора реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області Добровольської Ярослави Володимирівни (далі - відповідач-1) та реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області (далі - відповідач-2) про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача-1 від 13 червня 2014 року за індексним номером 13751723 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40 (далі - оскаржуване, спірне рішення), а також зобов'язання відповідача-2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності від 11 червня 2014 року за записом 5997044 на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем-1 зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок, нерухоме майно), однак, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, а отже, реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суду, а враховуючи заяву позивача про уточнення позову, яку судом прийнято до розгляду, подальший розгляд та вирішення справи відбувалися суддею одноособово.

У ході судового розгляду справи позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити його повністю.

Відповідач-1 та представник відповідача-2 у судове засідання 16 березня 2015 року не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду відповідачі 1, 2, з у рахуванням ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача-1 та представника відповідача-2 до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 16 березня 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 20 травня 2014 року прийнято рішення у справі № 285/1485/14-ц за позовом ОСОБА_3 до місцевої територіальної громади в особі Личицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно (далі - судове рішення у справі № 285/1485/14-ц), яким визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок разом із господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 січня 2015 року, 11 червня 2014 відповідачем-2 проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок на підставі судового рішення у справі № 285/1485/14-ц.

Разом з тим, позивач зазначає, що 11 червня 2014 року відповідач-2 здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зареєстрував право власності на житловий будинок на підставі скасованого рішенням Апеляційним судом Житомирської області від 16 вересня 2014 року судового рішення у справі № 285/1485/14-ц.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2, абзаців 1-6 п. 1 ч. 2 ст. 9, ч. 1, ч. 13 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Суд звертає увагу, що на час прийняття спірного рішення був чинний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), який, зокрема, визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 2, пп. 10 п. 37 Порядку № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник).

Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 січня 2015 року, 11 червня 2014 відповідачем-2 проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок на підставі судового рішення у справі № 285/1485/14-ц.

Отже, на час реєстрації державним реєстратором вчинено реєстраційні дії на підставі судового рішення у справі № 285/1485/14-ц, яке набрало законної сили, тобто відповідно до норм законодавства, оскільки підставою для державної реєстрації права власності щодо нерухомого майна є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили.

Як уже встановлено судом та не заперечується сторонами, судовим рішенням у справі № 285/1485/14-ц визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Таким чином, підсумовуючи усе викладене, заявлена позивачем вимога про визнання неправомірним та скасування спірного рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року скасовано судове рішення у справі № 285/1485/14-ц та прийнято нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до місцевої територіальної громади в особі Лучицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 2 Порядку № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

Відповідно до п. 2.1, 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5 (далі - Порядок № 3502/5), для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна.

Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Як з'ясовано судом та уже зазначено вище, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року скасовано судове рішення у справі № 285/1485/14-ц, на підставі якого зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, а тому, у даному випадку, суд вважає, що оскаржуване рішення, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок підлягає скасуванню.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про зобов'язання відповідача-2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності від 11 червня 2014 року за записом 5997044 на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, внесення записів до Державного реєстру прав передбачені нормами ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме: записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6 Порядку № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з п. 25 Порядку № 868, після внесення записів до Державного реєстру прав у разі, коли заявник бажає отримати витяг з Державного реєстру прав у паперовому вигляді та зазначив про це в заяві, державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що зобов'язання відповідача-2 скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внести запис буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача-2, у зв'язку з чим відповідна вимога позивача не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до державного реєстратора реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області Добровольської Ярослави Володимирівни та реєстраційної служби Новоград-Волинського міжрайонного управління юстиції Житомирської області про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області Добровольської Ярослави Володимирівни від 13 червня 2014 року за індексним номером 13751723 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 40.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин