Справа № 2а-5661/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2015 р. м. Київ К/800/16631/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року
у справі2а-5661/12/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Датли»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Датли» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Датли») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва), в якому просило скасувати податкові повідомлення - рішення від 06 грудня 2011 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено у повному обсязі.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2012 року залишити в силі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 10 по 16 листопада 2013 року ДПІ у Солом'янському районі м. Києва було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Датли» з питань дотримання вимог валютного законодавства по Контракту №01-11 від 20 січня 2011 року з фірмою «Aslantas Tarim Urunleri LTD» (Туреччина) за період з 29 серпня 2011 року по 17 листопада 2011 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 17 листопада 2013 року № 12768/22-2/36629910 (далі по тексту - Акт перевірки), в якому, зокрема, встановлено порушення позивачем статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994р. №185/94-ВР та статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення ДПІ у Солом'янському районі м. Києва 06 грудня 2011 року податкових повідомлень - рішень:

№, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно зі статтею 4 Закону України Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за порушення статті 2 названого Закону нараховано суму грошового зобов'язання за платежем - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 899928,43 грн.;

№, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно зі статтею 4 Закону України Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за порушення пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» нараховано суму грошового зобов'язання за платежем - штрафні санкції за порушення валютного законодавства у розмірі 170,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено норм права, якими мали регулюватися правовідносини між позивачем та його контрагентами, та які б передбачали можливість заліку.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що чинне законодавство не забороняє проведення заміни сторони за зобов'язаннями в зовнішньоекономічному договорі, так само як і не містять прямої заборони проведення операцій з переведення боргу за такими договорами, а тому наданий позивачем договір про проведення заліку, свідчить про дотримання останнім вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій встановлено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 23.09.1994р. №185/94-ВР).

Статтею 2 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Порушення резидентами строків, передбачених названою правовою нормою, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка вартості недопоставленого товару в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості (стаття 4 Закону).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991р. №959-ХІІ з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціям з поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до приписів статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1392 «Про затвердження Порядку визначення строку та умов завершення імпортної операції без увезення товару на територію України» у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що імпортна операція резидента вважається завершеною за наявності однієї з таких умов: зарахування виручки на рахунок резидента в уповноваженому банку в разі продажу нерезиденту товару за межами України, перелік яких визначається Національним банком; припинення дії зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог резидента та нерезидента на підставі документів, перелік яких визначається Національним банком.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631 експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Однак, під час розгляду справи, судами першої та апеляційної інстанції не було перевірено дотримання позивачем наведених вище положень нормативно-правових актів, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, судами не досліджено надання належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за операціями, які були предметом перевірки податного органу, до уповноваженого банку для зняття їх з контролю.

Також судами не досліджено коли саме було оформлено договір про переведення боргу, оскільки Актом попередньої перевірки №9415/22-02/36629910 від 15 вересня 2011 року встановлено порушення позивачем вимог статті 2 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР та статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, внаслідок чого нараховано суму грошового зобов'язання за платежем - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за період до 29 серпня 2011 року.

Будь-яких пояснень щодо оскарження відповідного нарахування за період з дня укладення договору про переведення боргу - 19 серпня 2011 року по 29 серпня 2011 року позивач судам не надав, а судами, в порушення принципу офіційного з'ясування обставин справи, передбаченого частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначене питання не з'ясовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись із позицією судів першої та апеляційної інстанцій про повноту дослідження обставин справи та надання всебічної правової оцінки матеріалам справи, та вважає за необхідне при новому розгляді справи встановити реальне укладення договорів про припинення зобов'язань за операціями, які були предметом перевірки, а також вчинення позивачем всіх дій, передбачених наведеними вище правовими нормами, у зв'язку з укладенням таких договорів, для повідомлення уповноважених суб'єктів валютного контролю про їх підписання.

Зважаючи на те, що суди не виконали покладених на них функцій та допустили порушення норм процесуального права, не врахувавши принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, і це призвело до передчасних та не обґрунтованих належним чином висновків, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 236, частиною 6 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року у справі №2а-5661/12/2670 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна