Справа № 806/5227/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"30" червня 2015 р. Справа № 806/5227/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю позивача та представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" січня 2015 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про скасування вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області №ф262у від 06.02.2012 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.01.2015року у задоволенні названого позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, зокрема зазначає, що відповідач безпідставно виніс вимогу, оскільки позивач заборгованості перед Пенсійним фондом не має.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.02.2012року Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області винесено вимогу про сплату позивачем боргу №ф262У від 06.02.2012 року на загальну суму 2604,08грн. (а.с.10). Обумовлена вимога була надіслана відповідачем позивачу листом з повідомленням про вручення та отримана адресатом (а.с.39).

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, колегією судів встановлено, що позивач відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV в редакції, що діяла на дату обумовлених правовідносин був платником внесків до Пенсійного Фонду за ставкою 1-5% та 33,2%.

З акту звірки від 22.06.2015року та пояснень сторін вбачається, що станом на 01.07.2010 року заборгованість позивача по внесками за ставкою 1-5% становила -174,30грн.

За період охоплений актом звірки розрахунків (01.07.2010-31.12.2012рр) борг по внескам за ставкою 1-5% був збільшений за рахунок нарахованого штрафу (у розмірі: 21,81 грн, згідно рішення №808 від 28.09.2010року; 9,16грн, згідно рішення №903 від 27.10.10року; 8,83 грн, згідно рішення №985 від 25.11.2010року) та з врахуванням перелічених сум штрафу борг позивача по внескам за ставкою 1-5% становив -214,10грн (174,30+ 21,81+9,16+8,83).

Обумовлена сума боргу по внескам за ставкою 1-5% була погашена за рахунок коштів, що надійшли від позивача на оплату вказаного боргу, а саме: 18.08.2010року -44,64грн; 15.09.2010р.-44,64грн; 30.09.2010року - 44,64грн; 16.11.2010року - 44,64грн; 18.11.2010року - 10810,54грн; 23.12.2010року - 217,68грн. За результатами обумовленого погашення, утворилась переплата по внескам за ставкою 1-5% у розмірі 10992,68грн.

Розрахунок: 44,64 х 4 +10810,54+217,68=11206,78грн - загальна сума коштів, що надійшла від позивача в рахунок погашення боргу по внескам за ставкою 1-5%.;

11206,78 - 214,10 (борг)= 10992,68грн (переплата).

Водночас, з акту звірки від 12.06.2015року та письмового пояснення до нього вбачається, що станом на 01.07.2010року за позивачем рахувалась також заборгованість по внескам за ставкою 33,2% у розмірі -10765,01грн.

За період охоплений актом звірки розрахунків (01.07.2010-31.12.2012рр) борг по зазначеним внескам був збільшений на: 94,10грн. - штраф по рішенню №985 від 25.11.2010року; 808,44грн.- штраф по рішенню №134 від 04.04.2011року. З врахуванням зазначених сум, загальна сума боргу по внескам за ставкою 33,2% становила 11667,55грн.(10765,01+94,10+808,44).

Обумовлена сума боргу (за ставкою 33,2%) погашалася за рахунок коштів, що надійшли від позивача на сплату зазначеного боргу (у розмірі: 181,66грн.- 26.10.2010року; 2458,15грн.-23.02.2011року; 1210,24грн-25.03.2011року) та за рахунок зарахування за заявою позивача переплати у розмірі 9521,65грн, що обліковувалась по внескам за ставкою 1-5% в рахунок погашення боргу по внескам, що обліковувались за ставкою 33,2%.

За результатами проведеної оплати та проведеного зарахування по внескам за ставкою 33,2% виникла переплата у розмірі 1704,15грн.

Розрахунок: 181,66+2458,15+1210,24 + 9521,65грн = 13371,70грн. - здійснена оплата в рахунок погашення боргу по внескам за ставкою 33,2%;

загальна сума боргу у розмірі 11667,55грн - оплата у розмірі 13371,70. = 1704,15грн переплата.

Однак, 04.07.2011року відповідачем прийнято рішення №268 про нарахування відповідачу штрафу, пені у розмірі 4255,36грн. за несвоєчасну сплату внесків за ставкою 33,2% за період з 03 вересня 2009 року по 20 червня 2011 року. З врахуванням наявної переплати по внескам за ставкою 33,2% у розмірі 1704,15грн, розмір названого боргу позивача станом на 27.07.2011року становив 2551,21грн. (4255,36-1704,15).

21.12.2011року обумовлений розмір боргу було зменшено на суму 182,32 грн. за рахунок зарахування переплати за заявою позивача, що обліковувалась по внескам за ставкою 1-5%. Відтак, станом на 21.12.2011року сума боргу, що обліковувалась як штраф, пеня нарахована за рішенням №268 від 27.07.2011року за несвоєчасну сплату внесків за ставкою 33,2% становила 2368,98грн.

19.12.2011року відповідачем прийнято рішення №333 про нарахування відповідачу штрафу, пені у розмірі 3,12грн. за несвоєчасну сплату внесків за ставкою 33,2%.

З врахуванням названого штрафу та пені загальна суму боргу станом на 01.02.2012року становила 2372,10грн (2368,98+3,12).

06.02.2012року Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області винесено вимогу про сплату боргу №ф262У на загальну суму 2604,08грн. (а.с.10).

З письмових пояснень відповідача наданих до акту звірки розрахунків вбачається, що до складу вказаної вимоги ввійшла:

- непогашена заборгованість позивача за штрафом та пенею, що нарахована згідно рішень №268 від 27.07.2011року у розмірі 2368,98грн та №333 від 19.12.2011року у розмірі 3,12грн, (що у загальному розмірі становить 2372,10грн.);

- борг по єдиному податку у розмірі 231,98грн.

Однак, як слідує з письмових пояснень відповідача наданих до акту звірки, борг по єдиному податку у розмірі 231,98грн. було відсторновано 14.03.2012року на підставі рішення відповідача №268 від 04.02.2011року, як безпідставно нарахований. Відтак, наявними у справі доказами не підтверджується правомірність винесення відповідачем оскаржуваної вимоги у частині вимоги про сплату боргу по єдиному податку у розмірі 231,98грн.

Що ж до решти суми боргу у розмірі 2372,10грн, зазначеної у оскаржуваній вимозі, то колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що рішення УПФУ про застосування до позивача фінансових санкцій №268 від 04.07.2011 року позивачем не оскаржено, а відтак, вимога УПФУ про сплату 2372,10 грн. сформована правомірно.

Проте з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таких міркувань.

Частиною 2 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч.3 ст. 106 Закону).

Крім того, пунктом 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (б) передбачено, що якщо страхувальник має на кінець звітного періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, то вимога формується на підставі даних особових рахунків платника на всю суму боргу.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У тому випадку, коли платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

З аналізу наведених норм вбачається, що документом, за наслідком прийняття якого виникає обов'язок у платника єдиного внеску сплатити такий внесок - є вимога про сплату недоїмки. Отже належним способом захисту має бути, саме оскарження рішення (вимоги про сплату недоїмки) органу пенсійного фонду.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Як встановив суд, підставою для формування відповідачем вимоги №268 від 06.02.2012 року стали дані особового рахунку платника, згідно якому у останнього рахувався борг на 01.12.2011 року в сумі 2600,96 грн. Вимога, яка направлялась боржнику, була узгоджена 30.08.2011 року, але сума не сплачена і вимога пенсійним органом була надіслана до ДВС.

В лютому 2012 року сума боргу зросла до 2604,08 грн. і на кінець базового періоду 06.02.2012 року сформована вимога №268 (а.с.66).

Згідно матеріалів звірки та пояснень відповідача встановлено, що зазначена у вимозі №268 сума боргу складається з фінансових санкцій, застосованих на підставі рішення №268 від 04.07.2011 року(а.с.83).

Ця ж сума фінансових санкцій на підставі рішення №268 від 04.07.2011 року входила до вимоги, сформованої відповідачем 26.12.2011 року №262.

Правомірність вимоги №262 від 26.12.2011 року перевірена судом за позовом ОСОБА_3

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року у справі № 0670/901/12 суд визнав, що фінансові санкції за період з 18.11.2010 року по 20.06.2011 року до ОСОБА_3 застосовані неправомірно, у зв'язку з чим вимога УПФУ №262 від 26.12.2012 року визнана протиправною і скасована.

Відповідно до ч.1 ст.254 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до п. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене та відповідно до наведених норм законодавства, колегія суддів вважає, що вимогу про сплату боргу від 06.02.2012 року №268 сформовано неправомірно, оскільки вдруге винесено вимогу до якої увійшла сума того ж самого боргу, рішення по якому прийнято судом.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" січня 2015 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимогу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області № ф 262У від 06.02.2012 року визнати протиправною та скасувати.

Присудити на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України 1096,20 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "01" липня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11100

3- відповідачу: Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області вул.Леніна, 12,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11100

4- представнику позивача: ОСОБА_4, - АДРЕСА_2 - ,