Справа № 813/18743/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/18522/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в попередньому розгляді в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі №813/1843/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (правонаступник Головного управління Міндоходів у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №130157 від 20.12.2012р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фактично жодної перевірки в розумінні Податкового кодексу України насправді не проводилося, акт за її результатами не складався, що свідчить про порушення встановленого законом порядку проведення перевірок податковими органами й протиправність прийнятого рішення

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволений.

Визнане протиправним та скасоване рішення Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Львівській області №130157 від 20.12.2012 року про застосування фінансових санкцій.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції та ухвалене нове.

Позовні вимоги задоволені в частині визнання протиправним та скасування рішення Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Львівській області №130157 від 20.12.2012р. в частині застосування фінансових санкцій на суму 6800,00грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 провадить господарську діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію, виданого 26.11.1999р. виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, зокрема, в магазині (продуктовому кіоску). У даному об'єкті торгівлі позивачем, у тому числі, провадилася реалізація алкогольних і тютюнових виробів, згідно з наявними в нього ліцензіями. Розрахункові операції з продажу товарів здійснюються із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

За наслідком проведення Бориславським МВ ГУ МВС України у Львівській області перевірки відповідачем 20.12.2012р. прийняте оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій за реалізацію продавцем магазину слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанцій виходив з того, що факт продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі не підтверджений належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов виходив з того, що встановлений факт продажі неповнолітній особі лише тютюнових виробів, тому помилковими є посилання суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування всього рішення відповідача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).

Статтею 15-3 Закону №481 передбачена заборона продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до статті 17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів. Рішення про стягнення штрафів приймаються органом, який видав ліцензію, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Згідно аб.9 ч.2 ст.17 Закону №481 передбачене застосування до суб'єктів господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6 800,00грн.

Відповідно до п.п.14.1.202 ст.14 ПК України продажем (реалізацією) товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно, в тому числі, з договорами купівлі-продажу які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Пунктами 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №265 (далі - Закон №265) передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно із ст.2 Закону №265 розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року №790 затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Пунктом 5 вищезгаданого Порядку передбачено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Судами попередніх інстанцій встановлений факт недоведеності продажу неповнолітній особі слабоалкогольного напою, що підтверджується роздруківкою РРО з фіскальними чеками з часовим розривом у 40 хвилин, разом з тим встановлений факт продажі неповнолітній ом особі тютюнових виробів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту продажу ОСОБА_2 слабоалкогольного напою "Ром-кола" неповнолітній особі ОСОБА_3 такими, що не підтверджені належними доказами.

Обставини продажу продавцем позивача слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18-річного віку, а відповідачем в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України цей факт не доведений належними та допустимими доказами, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню протиправним і скасуванню в частині застосування фінансових санкцій на суму 6 800,00грн.

Разом з тим, оскільки Управління не проводило перевірки господарської діяльності позивача, а підставою для прийняття оскаржуваного рішення стали матеріали правоохоронних органів згідно п.5 Порядку, а тому покликання позивача на порушення Управлінням при проведенні перевірки норм "Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 не заслуговує на увагу, оскільки цим Наказом врегульована процедура проведення документальних перевірок. Виявлення факту продажу тютюнових виробів неповнолітній особі, не є документальною перевіркою, в розумінні п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами регулюється Законом №481, Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996р. №854 та Правилами роздрібної торгівлі тютюновими виробами, які затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.02р. №218, згідно п.10 та п.11 яких відповідно, передбачено, що продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів громадянам, які не досягли 18-річного віку, забороняється. В разі виникнення сумніву щодо віку покупця продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється за умови пред'явлення документа, що засвідчує його вік.

Враховуючи те, що на момент реалізації сигарет ОСОБА_3 було лише 14 років, а згідно пояснень продавця магазину на її думку цій особі на вигляд було більше 18 років, дана обставина підлягала перевірці, враховуючи приписи закону щодо заборони продажу такого товару неповнолітнім.

Припис закону щодо перевірки віку покупця, стосується обов'язку такі документи покупцю пред'являти в разі сумніву продавця, а продавця їх вимагати, для застереження застосування санкцій до суб'єкта господарювання.

Правова позиція щодо права продавця отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, висловлена Верховним Судом України, зокрема, в його постанові від 26.03.2013 року, яка, згідно з приписами ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для застосування всіма судами України. Верховний Суд України зазначив, що ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

В свою чергу, висновки суду першої інстанції про те, що до суб'єкта господарювання - позивача була застосована санкція, яка не відповідає допущеному ним порушенню не заслуговують на увагу, оскільки за порушення, яке є предметом судового розгляду, законодавцем визначена санкція, яка зазначена в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п.8 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 02.06.2003р. №790 встановлено, що питання застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб'єкта підприємницької діяльності на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування санкцій. Тобто, законодавством не встановлено обов'язковість залучення суб'єкта господарювання до розгляду питань про застосування до нього фінансових санкцій, передбачених ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Виходячи з приписів зазначеної правової норми, повідомлення суб'єкта підприємницької діяльності про розгляд матеріалів, які є підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій щодо такого суб'єкта є правом, а не обов'язком Регіонального управління, а тому посилання позивача на те, що відповідачем порушений порядок розгляду матеріалів, є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов до вірного висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: