Справа № 803/2345/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. № 876/188/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника позивача - Голік Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року у справі за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Волинській області до Державної фінансової інспекції у Волинській області про часткове визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

14.11.2014 АРЗСП УДСНС України у Волинській області звернувся в суд із позовом до ДФІ у Волинській області у якому просив визнати протиправним та скасувати п. 5 листа-вимоги відповідача від 29.09.2014 № 03-040-14-14/6752, що стосується усунення порушення законодавства щодо покриття за рахунок асигнувань загального фонду кошторису витрат на оплату праці працівників, задіяних для виконання платних послуг, які підлягають відшкодуванню за рахунок доходів спецфонду в сумі 70545,49 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак участь у ньому свого представника не забезпечив, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевірив матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 27 червня по 19 вересня 2014 року Державною фінансовою інспекцією у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності АРЗ СП УДСНС України у Волинській області за період з 01.02.2013 по 01.07.2014, результати якої оформлені актом від 19.09.2014 № 040-24/059.

На усунення встановлених у акті ревізії порушень ДФІ у Волинській області направлено позивачу вимогу від 29.09.2014 року № 03-040-14-14/6752, відповідно до пункту 5 якої АРЗ СП УДСНС України у Волинській області зобов'язано усунути порушення законодавства щодо покриття за рахунок асигнувань загального фонду кошторису витрат на оплату праці працівників, задіяних для надання платних послуг, які підлягають відшкодуванню за рахунок доходів спеціального фонду, в загальній сумі 70545,52 грн шляхом перерахування зазначеної суми до державного бюджету.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем оскаржувана вимога прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року (№ 21-368а14), від 26 травня 2015 року (№ 21-510а15).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року у справі № 803/2345/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 30.06.2015.