Справа № 800/221/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 червня 2015 року м. Київ справа № 800/221/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Вербицька О.В.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Верховної Ради України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із позовною заявою до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Верховної Ради України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

За формою і змістом адміністративний позов має відповідати вимогам статей 105 та 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Перевіривши відповідність вказаної позовної заяви вимогам статей 105, 106, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя приходить до висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 4 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; актів Вищої ради юстиції; дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частиною 5 статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду юстиції, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії.

Зазначені норми закону визначають вичерпний перелік спорів, віднесених до повноважень Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, до предметної підсудності Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, віднесені лише справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, та не наділено повноваженнями щодо розгляду інших категорій справ та позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині позовних вимог, заявлених до Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України, не підсудна Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції.

Пунктом 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог до Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України підлягає поверненню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Верховної Ради України, слід зазначити наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Всупереч зазначеним приписам, позивачем не надано до позовної заяви докази, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Також, в позовній заяві не зазначено, які саме дії чи бездіяльність відповідача при здійсненні владно-управлінських функцій спричинили порушення прав позивача у публічно-правових відносинах.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до положень статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень статті 171-1 цього Кодексу, зазначити обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, вказавши конкретні порушені права позивача як суб'єкта правовідносин, у яких виник спір, та належним чином обґрунтувати позов.

Крім того, відповідно до вимог частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Частиною 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Як встановлено суддею, позивачем не додано до позовної заяви документ про сплату судового збору.

Частиною 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху.

Керуючись статтями 18, 105, 106, 108, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви до 15.07.2015 року.

3. Роз'яснити ОСОБА_1, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Вербицька