Справа № 813/2091/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року № 813/2091/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Петрика Р.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУ МВС України у Львівській області, відповідач), в якому, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, що надійшла на адресу суду 26.05.2015 року за вх. № 16949, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року № 914 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області» в частині пункту 2 яким накладено дисциплінарне стягнення на ОСОБА_3 у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18.05.2015 року № 329 о/с по особовому складу в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за ст. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити старшого сержанта міліції ОСОБА_3 на посаді інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ГУ МВС України у Львівській області.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані накази № 914 від 27.03.2015 року та № 329 о/с від 18.05.2015 року № 329 були винесені з грубим порушенням вимог діючого законодавства України. Так, підставою до винесення оскаржуваних наказів було скоєння позивачем вчинку, який, на думку відповідача, дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, що проявилося у неналежному виконанні службових обовязків, порушенні дисципліни. З цього приводу Самбірською міжрайонною прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження, а ГУ МВС України у Львівській області проводилося службове розслідування. Однак, позивач зазначає, що з оскаржуваних наказів не вбачається вчинення позивачем жодних дій, які б свідчили про порушення ним дисципліни. Крім того, постановою прокуратури Львівської області від 23.03.2015 року закрито кримінальне провадження № 0000002 від 05.03.2015 року у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Не погоджуючись із вищевказаними наказами та звільненням з органів внутрішніх справ, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, що надійшла на адресу суду 26.05.2015 року за вх. № 16949, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченням від 09.06.2015 року, суть яких полягає в наступному. Накладенню на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України передував висновок службового розслідування, за результатами якого вина позивача в грубому порушенні службової дисципліни доведена повністю. Крім того, 05.03.2015 року Самбірською міжрайонною прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження № 0000002 за ч. 3 ст. 368 КК України. Також 12.03.2015 року до відповідача надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_5, з якого вбачається, що до депутата зверталися громадські активісти Львівської області щодо незаконних дій працівників ДАІ ГУ МВС України, а саме вимагання та отримання останніми у активістів ГО «Самооборона Самбірщини» хабара через відсутність у них відповідної документації на автомобіль «Нісан», що використовується в зоні АТО. Вина позивача у вказаному проступку підтверджується відібраними поясненнями від міліціонера БПСМ ОП «Львів» ГУ МВС України у Львівській області молодшого сержанта міліції ОСОБА_6 та громадянина ОСОБА_7, які вказали на факт вимагання грошей. Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що позивач своїми діями грубо порушив службову дисципліну, що стало складовою дисциплінарного проступку. При визначенні виду дисциплінарного стягнення було враховано тяжкість проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та невизнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків та рівень кваліфікації. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач не оскаржував висновку службового розслідування, що може вказувати на фактичну згоду позивача із обєктивністю викладених у висновку обставин. Отже, враховуючи все вищенаведене, представник відповідача вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, мав звання старшого сержанта міліції.

05.03.2015 року Самбірською міжрайонною прокуратурою Львівської області розпочато кримінальне провадження № 0000002 за зверненням ОСОБА_6 від 05.03.2015 року щодо вимагання та отримання на вїзді в м. Старий Самбір інспекторами взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області від нього неправомірної вигоди в сумі 50 грн., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У звязку з наведеним, на підставі наказу ГУ МВС України у Львівській області від 06.03.2015 року № 680, було призначено службове розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження № 0000002 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Висновком службового розслідування від 23.03.2015 року встановлено грубі порушення позивачем вимог Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, що призвело до дискредитації звання працівника органів внутрішніх справ, яке проявилося у неналежному виконанні службових обовязків, вимаганні неправомірної вигоди за не притягнення громадянина до адміністративної відповідальності. Також вказано на доцільність накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, у висновку службового розслідування встановлено, що 05.03.2015 приблизно о 14,30 год. водій автомобіля ОСОБА_7 разом з пасажиром ОСОБА_6 на автомобілі «Нісан Терано», без номерних знаків, який використовується БПСМ ОП «Львів» ГУМВС України у Львівській області в зоні АТО, були зупинені в м. Старий Самбір працівниками ДАІ ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Після встановлення, що водій ОСОБА_7 керує незареєстрованим в установленому порядку автомобілем, зі слів останнього, капітаном міліції ОСОБА_8 було висунуто вимогу про передачу їм грошових коштів за не притягнення до адміністративної відповідальності. Виконуючи незаконну вимогу працівника міліції, ОСОБА_6 передав останнім грошові кошти в сумі 50 гривень, поклавши їх на переднє пасажирське сидіння (у постанові прокуратури про закриття кримінального провадження зазначено сидіння водія) службового автомобіля ДАІ «Тойота Пріус», номерний знак 14 1095, після чого вони були відпущені працівниками ДАІ. У подальшому 05.03.2015 близько 17:00 рух службового автомобіля ДАІ «Тойота Пріус», номерний знак 14 1095 поблизу с. Луки Самбірського району Львівської області було заблоковано членами ГО «Самооборона Самбірщини» та до місця блокування викликано працівників Самбірської міжрайонної прокуратури, якими за даним фактом розпочато кримінальне провадження. Такими своїми діями (за висновками службового розслідування) капітан міліції ОСОБА_8 та старший сержант міліції ОСОБА_3 скомпрометували авторитет міліції, як правоохоронного органу, перед громадянами, чим грубо порушили обовязки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Закону України «Про міліцію», наказу МВС України від 16.03.2007 №81 та скоїли вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

27.03.2015 року наказом т.в.о. начальника ГУ МВС України у Львівській області № 914 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області» на ОСОБА_3 інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області старшого сержанта міліції накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

18.05.2015 року наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області № 329 о/с ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил України за ст. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

23.03.2015 року постановою слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області юриста 2 класу ОСОБА_9 закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку із відсутністю в діях інспекторів взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

При вирішенні даної адміністративної справи суд керувався наступним.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-VI (далі Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок визначено як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення, яке застосовується за порушення дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ч. 17 ст. 14 Дисциплінарного статуту, рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб оскаржується такими в установленому законом порядку.

Крім того, ст. 14 вищевказаного статуту визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно ч. ч. 1-5 ст. 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом.

У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Слід зазначити, що згідно пункту 66 вищевказаного Положення, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п. 62 цього Положення.

Відповідно до пункту 62 вказаного вище положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обовязок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін в судовому засіданні, оскаржуваний наказ № 914 від 27.032015 року прийнятий у звязку з порушенням кримінального провадження та скоєння вчинку, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Причиною до застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, згідно цього наказу, вказані грубі порушення положень Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, що призвело до дискредитації звання працівника органів внутрішніх справ, що проявилось у неналежному виконанні службових обовязків.

Тобто, в такому випадку звільнення мало би відбутись за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який передбачає окрему підставу для звільнення осіб у звязку з скоєнням вчинку, який дискредитує звання особи рядового і начальницького складу.

Водночас, даний наказ не був виконаний з невідомих причин, а позивач був в подальшому був звільнений згідно наказу № 329 о/с від 18.05.2015 року на підставі п. 63 «є», а саме за порушення дисципліни.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вже було зазначено вище, 23.03.2015 року постановою слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області юриста 2 класу ОСОБА_9 закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку із відсутністю в діях інспекторів взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Тобто, вина позивача у скоєнні вчинку, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який згідно оскаржуваного наказу від 27.03.2015 № 914, дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, що проявилося у неналежному виконанні службових обовязків, встановлена не була.

Що ж стосується наказу від 18.05.2015 року № 329 о/с, яким ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил України за ст. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни), то суд зазначає наступне.

На переконання суду, при звільненні особи з лав органів внутрішніх справ на підставі п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у висновку службового розслідування мав би бути доведеним факт вчинення дисциплінарного проступку, мало бути зазначено в чому полягало порушення дисципліни, що слугувало такому звільненню.

Тобто, має бути фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Однак, жодних інших встановлених (досліджених, описаних) фактів порушення ОСОБА_3 дисципліни, крім вимагання неправомірної вигоди, висновок службового розслідування від 23.03.2015 року не містить. З його змісту неможливо встановити, за які саме порушення на позивача доцільно накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, які саме дії позивач в ситуації, що склалась, мав вчинити, будучи працівником БПДС ДАІ.

Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ від 27.03.2015 року № 914 містять посилання на ігнорування позивачем вимог наказу МВС України від 16.03.2007 року №81.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходив з того, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2007 року № 81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмування особового складу» першим заступникам та заступникам Міністра за напрямками координації діяльності у разі скоєння надзвичайних подій за участю особового складу пов'язаних із загибеллю чи пораненням працівників, визначатися щодо необхідності розгляду на засіданні колегії МВС України причин та умов їх скоєння надавати відповідні доручення керівникам структурних підрозділів Міністерства. Пунктом 3.2 даного наказу закріплено, що відповідальність за організацію роботи та здійснення контролю за станом дотримання законності, дисципліни, заходів щодо упередження надзвичайних подій серед особового складу покласти на заступників начальників ГУМВС, УМВС, УМВС по роботі з персоналом.

Доказів, які б свідчили про недотримання вимог вказаного наказу ОСОБА_3, представником відповідача в судовому засіданні не надано, як і не надано доказів того, як саме вимоги Закону України «Про міліцію» порушив позивач.

А, як вже було зазначено вище, по факту вимагання ОСОБА_3 неправомірної винагороди кримінальне провадження № 0000002 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку із відсутністю в діях інспекторів взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слід зазначити, що закриття кримінального провадження № 0000002 відбулось ще до прийняття оскаржуваних наказів ГУ МВС України у Львівській області і такій обставини слід було надати оцінку у висновку службового розслідування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та допустимих, а також достатніх доказів на обґрунтування заперечення проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи, суд вважає, що дії відповідача не відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

З урахування всього вищевикладеного, оскаржувані накази від 27.03.2015 року № 914 та від 18.05.2015 року № 329 о/с в частині ОСОБА_3, є протиправними і підлягають скасуванню.

Звідси, оскільки неправомірні рішення не можуть породжувати жодних правомірних наслідків, суд вважає за необхідне поновити старшого сержанта ОСОБА_3 на посаді інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ГУ МВС України у Львівській області, з 18.05.2015 року.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року № 914 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області» в частині пункту 2, яким на старшого сержанта міліції ОСОБА_3, інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ГУ МВС України у Львівській області, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 18.05.2015 року № 329 о/с по особовому складу в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_3, інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ГУ МВС України у Львівській області, з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за ст. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновити старшого сержанта міліції ОСОБА_3 на посаді інспектора ДПС взводу № 2 (з ОСП) БДПС ГУ МВС України у Львівській області.

Рішення в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 30.06.2015 року

Суддя Потабенко В.А.