Справа № 813/1538/14
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 876/10175/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області до Державного підприємства «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2014 року державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з ДП «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 573849, 63 грн..

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 17 березня 2014 року позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що керівник відповідача ОСОБА_2 взагалі не вдавався до керівництва державного підприємства, про що працівники підприємства вказували неодноразово. Зокрема, керівник ДП «ЛДЕЗТО» ОСОБА_2 особисто не з'явився на розгляд справи №813/1538/14 і не забезпечив явку уповноваженого представника, не подав жодних доказів, котрі б заперечували позовні вимоги органів фіскальної служби.

По-друге, податкові вимоги №1/3 та №2/232 стосуються заборгованості за 2001 рік в той час, як спір виник з приводу податкового боргу, який виник протягом 2011 - 2013 років. Крім того, позивач пропустив строки звернення до суду, що, на думку апелянта, становить 1095 днів з дня отримання податкової вимоги.

Апеляційну скаргу мотивує також тим, що приймаючи постанову від 17.03.2014 року суд першої інстанції ухвалив рішення, яким повторно стягується одна і та ж сума заборгованості, яка вже стягнута згідно постанови ЛОАС від 09.02.2012 року по справі №2а-11850/11/1370.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи за відповідачем рахується податковий борг, а вжиті податковим органом заходи не призвели до його погашення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Суд першої інстанції встановив, що ДП «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» зареєстроване у встановленому законом порядку як юридична особа, включене до ЄДРПОУ та присвоєно ідентифікаційний код 00231320, взяте на облік платника податків в ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області 01.09.1991 року за № 657.

ДП «Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання» несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувало узгодженні суми грошових зобов'язань, внаслідок чого у відповідача виник податковий борг.

Згідно довідки ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, податковий борг відповідача перед бюджетом станом на 23.01.2014 року становить 851180,53 грн. та складається із заборгованості по сплаті наступних платежів:

1) податку на додану вартість в сумі 459232,16 грн., у т.ч. 431390,12 грн. - залишок несплаченого податкового зобов'язання, яке виникло відповідно до декларації з ПДВ за вересеньгрудень 2011 року, січеньгрудень 2012 року, лютий-жовтень 2013 року, податкових повідомлень рішень від 22.10.2012 року № НОМЕР_1 (винесено на підставі акта перевірки від 16.10.2012 року № 252/15-2/00231320), від 01.04.2013 року № НОМЕР_2 (винесено на підставі акту перевірки від 28.03.2013 року № 3/1520/00231320), від 13.06.2013 року № НОМЕР_3 (винесено на підставі акта перевірки від 13.06.2013 року № 51/1520/00231320), а також 27842,04 грн. залишок несплаченої пені;

2) податку на прибуток підприємств в сумі 26477,26 грн., у т.ч. 23477,25 грн. - залишок несплаченого податкового зобов'язання, яке виникло відповідно до декларацій з податку на прибуток 2011-2012 року, визначено податковими повідомленнями-рішеннями від 20.07.2012 року № НОМЕР_4 (винесено на підставі акта перевірки від 18.07.2012 року № 24/1510/00231320), від 15.11.2012 № НОМЕР_5 (винесено на підставі акта перевірки від 15.11.2012 року № 12/22-10/231320), від 21.12.2012 року № НОМЕР_6 (винесено на підставі акта перевірки від 20.12.2012 року № 36/1510/002313200, а також 3000,01 грн. - залишок несплаченої пені;

3) земельний податок з юридичних осіб в сумі 259046,16 грн., у т.ч. 259045,96 грн. - залишок несплаченого податкового зобов'язання, яке виникло відповідно до декларацій з плати за землю за 2011-2013 року, визначено податковим повідомленням-рішенням від 04.07.2013 року № НОМЕР_7 (винесено на підставі акта перевірки № 2 від 14.06.2013 року), а також 0,20 грн. - залишок несплаченої пені;

4) частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до вилучаються до бюджету 38950,07 грн., у т.ч. 35325,79 грн. - залишок несплаченого податкового зобов'язання, яке виникло відповідно до розрахунків частини прибутку, що підлягає сплаті державними підприємствами за 2011-2012 роки, І квартал 2013 року, а також 3624,28 грн. - залишок несплаченої пені.

Крім того, відповідач має заборгованість з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1991,27 грн., податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 14809,30 грн., єдиного соціального внеску 50674,31 грн.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Податковим кодексом України регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Пунктом 20.1.34 ПК України передбачено право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95- 99 ПК України.

У відповідності до п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України).

Згідно п.95.3 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до ст.59 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Згідно із п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Податковий орган вживав заходи, спрямовані на погашення податкового боргу, а саме: відповідно до статті 59 Податкового кодексу України відповідачу надсилалися податкові вимоги №1/3 від 05.10.2001р, №2/232 від 15.11.2001 року. Однак, вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем.

За таких обставин, апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення з рахунків відповідача в банках, обслуговуючих платника податків, податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у справі №2а-11850/11/1370 були зобовязання відповідача перед бюджетом, які виникли до серпня 2011 року, в той час як предметом спору у даній справі є зобовязання перед бюджетом, що виникли з вересня 2011 року. Відтак, доводи ОСОБА_1 щодо повторного стягнення однієї і тієї ж суми податкового боргу є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення з позовом до суду, оскільки, граничний строк стягнення податкового боргу визначено у пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, згідно з яким у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Колегія суддів також не бере до уваги покликання апелянта на неналежне виконання керівником ДП «ЛДЕЗТО» своїх посадових обовязків, оскільки предметом доказування в даній справі є наявність правових підстав для стягнення судом усієї суми податкового боргу відповідача в розмірі 573849, 63 грн. з його рахунків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, не містять жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі № 813/1538/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_3