Справа № 826/1407/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1407/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг" до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 45270981 від 30.12.2014 року про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа розглянута відповідно до вимогти п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2013 року Господарським судом Житомирської області видано наказ №906/805/13 про стягнення з ТОВ «Корпоративний консалтінг» на користь ПАТ «ОТП Банк» 8 280 201,31 Євро заборгованості за договором про надання кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, що еквівалентно 87 421 985,17 грн., в межах частки ТОВ «Корпоративний консалтінг» у статутному капіталі ТОВ «Елім-Партнер», що складає 100% і становить 3 682 400,00 грн., яка є предметом застави за договором застави №РL 07-519/29-1 від 11.09.2007 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Корпоративний консалтінг», шляхом звернення стягнення на вказану частку, що є предметом застави.

03.11.2014 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП № 45270981 з виконання наказу № 906/805/13 від 27.11.2013 Господарського суду Житомирської області, а також зобов'язано боржника самостійно виконати у семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови.

30.12.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45270981 та направлено на адресу позивача копію постанови 31.12.2014.

30.12.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника (ТОВ «Корпоративний консалтінг») в розмірі 8742198,52 грн.

ТОВ "Корпоративний консалтінг" не погоджуючись з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору та вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Приписами ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; в інших передбачених законом випадках.

Згідно вимог ст.25 Закону №606-ХIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При розгляді даної апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на ч.1 ст.6 Закону №606-XIV, якою передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, серед яких вказано і судові накази.

Предметом видання судового наказу №906/805/13 є звернення стягнення на частку ТОВ «Корпоративний консалтінг» у статутному капіталі ТОВ «Елім-Партнер».

Порядок звернення стягнення на майно передбачений главою 4 Закону №606-XIV.

Частинами 1, 6 ст.52 Закону №606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 1 ст.62 Закону № 606-XIV передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Отже, з наведених правових норм слідує, що реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на заставлене майно, здійснюється виключно державним виконавцем не інакше, ніж на прилюдних торгах, ініційованих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, а не боржником самостійно, що у свою чергу виключає можливість добровільно виконати виконавчий напис у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.28 Закону №606-XIV, на яку посилається апелянт, як на правову підставу для винесення спірної постанови передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За наведених обставин та норм закону, встановлених колегією суддів, виконавчий збір як санкція відповідальності майнового характеру не може бути застосовано до особи, яка самостійно не могла виконати вимогу державного виконавця, тим більше у семиденний строк.

Крім того, органом державної виконавчої служби не наведено доказів того, що ним було проведено примусове виконання рішення суду, та як видно з матеріалів справи, не вчинено дій в межах виконавчого провадження з примусового виконання рiшення. Вiдповiдно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувачу певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рiшенням.

Також, сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, сам по собi не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання, якi в цьому випадку не вчинялися.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 28.01.2015 року (№ 924/205/13-г, 3-217гс14).

Відтак, винесення постанови про стягнення виконавчого збору з позивача було неправомірним.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, який вказує, що вищезазначений наказ видано для стягнення в межах частки ТОВ «Корпоративний консалтінг» у статутному капіталі ТОВ «Елім-Партнер», що складає 100% і становить 3 682 400,00 грн., яка є предметом застави, шляхом звернення стягнення на вказану частку. Відповідно, визначений відповідачем розмір виконавчого збору 8 742 198,52 грн. значно більший за сам розмір стягнення за виконавчим документом, а тому відповідачем неправомірно застосовано положення ст.28 Закону №606-XIV, визначивши такий розмір виконавчого збору.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено і надано суду докази про порушення його прав з боку державного виконавця, а тому даний позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності належних правових підстав для скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 45270981 від 30.12.2014 року, відповідно, вимоги апелянта є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх дій та рішень.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та не повно встановлені обставини справи та вимоги законодавства.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 13.05.2015 року, та є підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.202 КАС України, апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання даного позову - 487,20 грн., та апеляційної скарги -2436,00 грн., які підлягають відшкодуванню на користь останнього.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 186, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтінг" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015 року - скасувати, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтінг".

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асеї Назимівної про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.12.2014 року ВП №45270981.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтінг" судові витрати у розмірі 2923,20 (дві тисячі дев'ятсот двадцять три) грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.