Справа № 667/5107/14-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 667/5107/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Радченко Г.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.,

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.08.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у виплаті пенсії за віком ОСОБА_2, а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з 01.06.2014 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що до листопада 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав АДРЕСА_1. ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце перебування до Ізраїлю. З дати виїзду виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. визнано не конституційними положення п. 2 частини 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування», та такими, що втратили чинність з дати прийняття рішення, зокрема зазначено: «Виходячи із правової, соціальної природи пенсії право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних приписів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами». 20.12.2013 року він звернувся до УПФ України в м. Херсоні із заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідачем у десятиденний термін поновлення виплати пенсії не здійснено. Листом № 490/0-1 від 22.01.2014р. Управлінням Пенсійного фонду в поновлені виплати пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення УПФ посилається на ст.ст. 49 та 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на відсутність ратифікованого договору про соціальне забезпечення між країнами. Вважав протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.08.2014 року позов задоволено. Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у виплаті пенсії за віком ОСОБА_2. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.06.2014 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку Управління пенсійного фонду з 24.04.2007 року та отримував пенсію за віком згідно Закону.

18.11.2013 року позивач звернувся до УПФ із заявою про виплату пенсії наперед у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до країни Ізраїль та надав талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні з 12.11.2013 року і копію закордонного паспорта з відміткою про постійне проживання в країні Ізраїль.

Згідно розпорядження УПФ від 18.11.2013 року пенсію виплачено у листопаді 2013 року за шість місяців наперед, а саме за період з 01.12.2013р. по 31.05.2014р. та припинено виплату пенсії з грудня 2013 року.

Таким чином, ОСОБА_2 забезпечений пенсією по 31.05.2014 року.

Вказані факти підтверджуються копією закордонного паспорту позивача та копією відповіді з Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні № 490/0-1 від 22.01.2014 року.

20.12.2013 року представник ОСОБА_2 звернувся до УПФ України в м. Херсоні із заявою про поновлення виплати пенсії..

Відповідачем у десятиденний термін поновлення виплати пенсії не здійснено.

Листом № 490/0-1 від 22.01.2014р. Управлінням Пенсійного фонду в поновлені виплати пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення УПФ посилається на ст.ст. 49 та 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на відсутність ратифікованого договору про соціальне забезпечення між країнами.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 24, 46 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед Законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності з ч.3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно з п.2 ч.1 ст. 49, ст. 51 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Дані норми Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є аналогічними нормам ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на підставі яких була припинена виплата пенсії позивачці.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі №1-32/2009 положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Отже, Конституційний Суд України фактично визнав неконституційними ч.2 ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на підставі яких була припинена виплата пенсії позивачці і, тому, незважаючи на те, що Верховна Рада України не виконала рекомендації Конституційного Суду України щодо приведення положення ч.2 ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у відповідність з зазначеним Рішенням, колегія суддів вважає, виплата пенсії позивачці має бути поновлена.

За таких обставин, судова колегія вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні залишити без задоволення, а постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.08.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя О.В.Єщенко

суддя О.О.Димерлій

суддя В.Л.Романішин