Справа № 816/1305/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1305/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кльопової І.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Приватного підприємства "Спецкомсервіс"
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2015 року на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "Спецкомсервіс" (надалі - ПП "Спецкомсервіс") до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі Кременчуцька ОДПІ) про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2014 № /3124, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 10 593,00 грн, з яких за основним платежем 7 062,00 грн та за штрафними санкціями 3 531,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення - рішення від 29.12.2014 № /3124, винесене на підставі акта перевірки від 12.12.2014 № 2852/16-03-22-02-12/36503878, є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства України. Договір поставки між ПП "Спецкомсервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атіс-Торг" (надалі ТОВ "Атіс-Торг") від 04.06.2014 № 0406/14 є правомірним і дійсним, його недійсність не визнана судом; реальність господарських операцій підтверджується видатковою та податковою накладною, товарно-транспортною накладною, іншими необхідними документами, оформленими відповідно до вимог законодавства. ПП "Спецкомсервіс" поставлені контрагентом авточастини використовувало в рамках своєї господарські діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. У письмових запереченнях проти позовних вимог відповідач просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в укладеному між позивачем та ТОВ "Атіс-Торг" від 04.06.2014 № 0406/14 договорі поставки не визначено строк його дії, місцем його складання визначено м. Харків, проте, для перевірки не надано наказів на відрядження посадових осіб ПП "Спецкомсервіс, авансових звітів про відрядження до м. Харкова. Окрім того, до перевірки не надано сертифікатів якості та відповідності на придбаний позивачем товар, як цього вимагає договір поставки. Кременчуцькою ОДПІ також враховано матеріали зустрічної звірки ТОВ "Атіс-Торг", якою документально не підтверджено реальність господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки. Виходячи з цього, відповідач робить висновок про те, що ПП "Спецкомсервіс" було безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми по взаємовідносинам з ТОВ "Атіс-Торг" з метою заниження податку на додану вартість.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ПП "Спецкомсервіс" () зареєстроване як юридична особа 27.04.2009 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджується випискою та довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.14-15); є платником ПДВ з 01.05.2011, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200040573 серії НБ № 567440 (а.с. 19).

На підставі направлення Кременчуцької ОДПІ на перевірку від 28.11.2014 № 3180/16-03-22-02 та наказу Кременчуцької ОДПІ від 28.11.2014 № 3463 згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України у період з 01.12.2014 по 05.12.2014 працівником Кременчуцької ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "Спецкомсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Атіс-Торг" за період липень 2014 року.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ПП "Спецкомсервіс" відповідачем складено акт від 12.12.2014 № 2852/16-03-22-02-12/36503878, яким зафіксовані порушення пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 7 062,00 грн, у т.ч. за липень 2014 року та занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 7 062,00 грн (а.с.21-26).

Висновок про завищення позивачем податкового кредиту та заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, за липень 2014 року, вмотивований тим, що в укладеному між позивачем та ТОВ "Атіс-Торг" від 04.06.2014 № 0406/14 договорі поставки не визначено строк його дії, місцем його складання визначено м. Харків, проте, для перевірки не надано наказів на відрядження посадових осіб ПП "Спецкомсервіс", авансових звітів про відрядження до м. Харкова. Також до перевірки не надано сертифікатів якості та відповідності на придбаний позивачем товар, як цього вимагає договір поставки. Крім того, Кременчуцькою ОДПІ враховані матеріали зустрічної звірки ТОВ "Атіс-Торг", якою документально не підтверджено реальність господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки. За доводами відповідача, ПП "Спецкомсервіс" було безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми по взаємовідносинам з ТОВ "Атіс-Торг" з метою заниження податку на додану вартість.

На підставі даного акта Кременчуцькою ОДПІ 29.12.2014 винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № /3124, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 10 593,00 грн, з яких за основним платежем 7 062,00 грн та за штрафними санкціями 3 531,00 грн (а.с. 20);

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (пункт 198.4 статті 198 Податкового кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Зазначене закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, основним видами економічної діяльності позивача за КВЕД-2010 є 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля.

04.06.2014 між ПП "Спецкомсервіс" (покупець) та ТОВ "Атіс-Торг" (продавець) укладено договір № 0406/14, відповідно до якого постачальник протягом терміну дії зазначеного договору зобов'язується поставляти, а покупець приймати, оплачувати запасні частини в асортименті (надалі товар) /а.с.77/.

У рамках здійснення господарсько-правових відносин за договором від 04.06.2014 № 0406/14 позивач отримав від ТОВ "Атіс-Торг": рахунок-фактуру від 03.07.2014 № СВ00167, видаткову накладну від 03.07.2014 № ТВ00167 (а.с. 81-82) та податкову накладну від 03.07.2014 № 117 на суму 42 370,00 грн, у тому числі ПДВ 7 061,67 грн (а.с. 85-87).

Податкова накладна від 03.07.2014 № 117 включена до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року (а.с. 91-93).

Оплата ПП "Спецкомсервіс" отриманих від ТОВ "Атіс-Торг" товарно-матеріальних цінностей за договором від 04.06.2014 № 0406/14 підтверджена платіжним дорученням від 10.07.2014 № 108 (а.с. 80), а також витягом з картки рахунку 311 "Поточні рахунки в національній валюті" ПП "Спецкомсервіс" за липень 2014 року (а.с. 124-130).

Перевезення товару здійснювалось транспортом продавця автомобілем НОМЕР_1 згідно з товарно-транспортною накладною від 03.07.2014 № 97 (а.с. 88-90).

На отримання від ТОВ "Атіс-Торг" товарно-матеріальних цінностей за рахунком-фактурою від 03.07.2014 № 167 (а.с. 78-79) уповноважено директора ПП "Спецкомсервіс" ОСОБА_3 за довіреністю від 03.07.2014 № 63 (а.с. 83). Про зазначене також свідчить витяг з книги обліку довіреностей на 2014-2015 роки ПП "Спецсервіс" (а.с. 84).

До матеріалів справи позивачем надано договір № 01/01/14 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2014, укладений між ПП "Спецкомсервіс" (орендар) та ТОВ "Механічно-ремонтний завод" (орендодавець), згідно з яким позивачу надано в оренду нежитлове приміщення з обладнанням, що розташоване за адресою: проїзд Галузевий, 5, м. Кременчук; акт приймання-передачі зазначеного нежитлового приміщення (а.с. 131-134).

Таким чином, товар, отриманий від ТОВ "Атіс-Торг", поставлено на адресу: проїзд Галузевий, 5, м. Кременчук (як зазначено в первинній документації), тобто за адресою орендованого позивачем приміщення.

На підтвердження оприбуткування на складі ПП "Спецкомсервіс" отриманих від ТОВ "Атіс-Торг" товарів позивачем надано також журнал-ордер і відомість по рахунку 207 "Запасні частини" за липень 2014 року (а.с. 95-118).

За наслідками господарських операцій з ТОВ "Атіс-Торг" в липні 2014 року позивачем включено до складу податкового кредиту по податку на додану вартість суму в 7 062,00 грн.

Вказані первинні документи підписані сторонами без застережень та містять необхідні для цілей оподаткування відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а тому підтверджують факт виконання спірних операцій.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Обставини використання ПП "Спецкомсервіс" товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ "Атіс-Торг", у подальшій господарській діяльності підтверджені: договором поставки від 12.03.2014 № 12/03/14-2; рахунками-фактури від 28.03.2014 № СФ-0000076; від 23.05.2014 № СФ-0000170; від 04.07.2014 № СФ-0000224, № СФ-0000225, № СФ-0000226; від 07.07.2014 № СФ-0000228, № СФ-0000232, № СФ-0000233, № СФ-0000234, № СФ-0000235, № СФ-0000238; видатковими накладними від 04.07.2014 № РН-0000109, № РН-0000110, № РН-0000111, № РН-0000112; від 07.07.2014 № РН-0000113, № РН-0000114, № РН-0000115, № РН-0000116, № РН-0000117, № РН-0000118, № РН-0000119; від 08.07.2014 № РН-0000120; податковими накладними від 04.07.2014 № 7, № 8, № 9, № 10; від 07.07.2014 № 11, № 12, № 15, № 16, № 18, № 19, № 22; від 08.07.2014 № 26 (а.с. 135-164). Оплата проведена у безготівковій формі згідно з виписками банку (а.с. 165-171).

Отже, позивачем надані всі документи на підтвердження реальності укладення договору та документи на підтвердження використання товару у своїй господарській діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість у липні 2014 року по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Атіс-Торг" сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ПП "Спецкомсервіс" та ТОВ "Атіс-Торг", які ґрунтуються на встановленні того, що в укладеному між позивачем та ТОВ "Атіс-Торг" від 04.06.2014 № 0406/14 договорі поставки не визначено строк його дії, суд не приймає до уваги з огляду на те, що умовами пункту 8.3 вищевказаного договору визначено та погоджено сторонами строк дії договору, а саме: "дійсний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним".

Щодо ненадання до перевірки наказів на відрядження посадових осіб ПП "Спецкомсервіс", авансових звітів про відрядження до м. Харкова, сертифікатів якості та відповідності на товар суд зазначає, що дані документи не містяться в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту, як цього вимагає стаття 198 Податкового кодексу України, що тим самим не позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту.

Також, заперечуючи реальність господарських операцій ПП "Спецкомсервіс" по взаємовідносинах з ТОВ "Атіс-Торг", відповідач посилався на довідку Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 07.11.2014 № 732/20-33-22-05-21/38633934 "Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ "Атіс-Торг" () щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за липень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку", якою встановлено непідтвердження реальності господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки.

Проте дані доводи відповідача, які фактично ґрунтуються на висновках перевірки контрагента, суд визнає безпідставними, оскільки формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Отже, доводи відповідача, наведені у підтвердження порушення позивачем податкового законодавства, які покладені в основу акта перевірки Кременчуцької ОДПІ від 12.12.2014 № 2852/16-03-22-02-, суперечать принципам податкового законодавства та усталеній судовій практиці Європейського суду, що свідчить про їх неналежність та недопустимість.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України. якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Спецкомсервіс" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29.12.2014 № /3124.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Спецкомсервіс" (ідентифікаційний код 36503878) витрати зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна