Справа № 826/5989/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/52919/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі - Громадська організація) до ректора Державного університету телекомунікацій (далі - Ректор) про визнання дій протиправними за касаційною скаргою представника відповідача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року представник Громадської організації звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати протиправними дії Ректора та голови приймальної комісії Державного університету телекомунікацій, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію.

Посилався на незаконність дій відповідачів, оскільки вони прямо суперечать Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 30 вересня 2014 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про задоволення позову. Визнано протиправними дії відповідачів, які полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що в Державного університету телукомунікацій немає повноважень на надання подібної інформації, а відповідними повноваженнями володіє Міністерство освіти і науки України.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 25 листопада 2013 року представник Громадська організація звернулася до Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова НАУ із запитом про надання публічної інформації про вищий навчальний заклад (далі - ВНЗ), в якому просила надати копії засвідчених документів:

Статут ВЗН;

Свідоцтво про реєстрацію ВЗН;

Довідку про включення ВЗН до Державного реєстру ВЗН України з додатками;

Ліцензію ВЗН та додатки до неї;

Витяг ВНЗ з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

Правила прийому до ВЗН у 2014 році;

Положення про приймальну комісію ВЗН;

Наказ про затвердження складу приймальної комісії ВЗН.

Листом від 04.12.2013 року начальник військового інституту повідомив про те, що навчальний заклад перейменовано у Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій, тому запитувані документи знаходяться у Державному університеті телекомунікацій. До відповіді додано копію довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Державний університет телекомунікацій на вказаний запит повідомив, що вимога про направлення належним чином завірених документів про ВНЗ не передбачена Законом №2939-VI, інформація про яку йдеться у запиті, розміщена на офіційному веб-сайті університету.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Громадською організацією не надано доказів реалізації свого права на ведення спостереження за роботою приймальних комісій, а витребування належним чином засвідчених копій документів не передбачено законодавством України. Крім того, позивач при поданні запиту на доступ до публічної інформації не оплатив фактичні витрати на копіювання та друк документів.

Апеляційний суд при задоволенні позову виходив з того, що запит на доступ до публічної інформації містив інформацію, яка становить суспільний інтерес, тому відмова у її наданні є протиправною. Посилання на неоплачені витрати на копіювання та друк документів, суд визнав необґрунтованими, оскільки відповідачем не здійснений розрахунок таких витрат.

Висновок апеляційного суду, на відміну від суду першої інстанції, відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати:

1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо);

2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;

3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;

4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності;

5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник;

6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації;

7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;

8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи;

9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку;

10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;

11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про:

їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;

прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;

розклад роботи та графік прийому громадян;

вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;

перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;

перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;

порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності;

систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень;

12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

З урахуванням наведених норм, ректор Державного університету телекомунікацій як розпорядник інформації, зобов'язаний був надати запитувану інформацію, оскільки такі відомості пов'язані організаційною структурою установи, загальними правилами роботи установи і не входять до переліку інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною четвертою статті 21 вище згаданого Закону при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Частиною другою статті 22 цього Закону передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, тому відмова в наданні такої інформації вважається неправомірноюї.

Отже, відомості, про які просила заявниця, відповідають ознакам публічної інформації.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не має повноважень на надання подібної інформації не відповідають статті 13 Закону № 2939-VI.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ректора Державного університету телекомунікацій відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте вона може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман