Справа № 814/2328/14
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Київ К/800/4056/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенко М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 року

у справі № 814/2328/14

за поданням Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - заявник, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач, ФО-П ОСОБА_4)

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва звернулась 08.08.2014 року до суду з поданням до ФО-П ОСОБА_4 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відповідача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 року, подання задоволено: підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, застосований рішенням ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 08.08.2014 року № 4/14-04-25-037.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі направлень від 25.07.2014 року № 685/14-29-03-01-36 та № 686/14-29-03-01-36, виданих ГУ Міндоходів у Миколаївській області, згідно пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до наказу ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 25.07.2014 року № 495 «Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_4, 31.07.2014 року головними державними ревізорами-інспекторами ГУ Міндоходів у Миколаївській області Лепською Л.В. та Зіздою Г.І., з метою проведення фактичної перевірки відповідача, здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, копію наказу на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки було пред'явлено особисто особі, яка назвалася адміністратором бару, однак від отримання копії наказу на проведення перевірки та направлень на проведення перевірки остання відмовилася, про що складено акт відмови від підписання направлення на проведення перевірки від 31.07.2014 року та повідомила про не допуск до проведення перевірки.

У зв'язку з не допуском до проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_4 з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства в частині виробництва та обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, цільового використання спирту платником податків, заявником було складено акт від 31.07.2014 року № 1/14-29-21/ про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи подання, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Положеннями пп. 94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

З аналізу наведених норм судами попередніх інстанцій вірно зауважено, що застосування адміністративного арешту майна можливе за наявності двох самостійних обставин, як разом так і поодинці, зокрема, відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення та відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу, чим спростовано посилання відповідача на відсутність підстав для накладення арешту з тих підстав, що заявник намагався провести фактичну перевірку, в той час як арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо обґрунтованості заявленого подання, з огляду на наявність однієї з обставини, на підставі якої можливе застосування адміністративного арешту майна, зокрема, відмови відповідача у допуску працівників податкового органу до проведення перевірки, а тому правомірно підтверджено обґрунтованість застосування податковим органом умовного адміністративного арешту майна ФО-П ОСОБА_4

Крім того, колегія суддів вважає, що судами обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на порушення заявником положень ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо пропуску 24-х годинного строку звернення податковим органом з поданням, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Тобто, з наведеного вбачається, що 24-х годинний строк починає свій перебіг з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

При цьому, з аналізу п. 94.10 ст. 94 ПК України, яким встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом, судами вірно зауважено, що обставиною, яка зумовлює звернення до суду з поданням, є не факт не допуску до проведення перевірки, як зазначено касатором, а факт прийняття рішення керівника контролюючого органу (його заступника) про арешт майна, без якого неможливе накладення арешту та, відповідно, і звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, оскільки, до винесення відповідного рішення самого арешту не існує.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення подання.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 року у справі № 814/2328/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько