Справа № 815/56/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/56/15

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» до Південної митниці Міндоходів про визнання протиправною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» (далі ТОВ «ІПГ «Майстер») звернулося до суду з адміністративним позовом до Південної митниці Міндоходів, у якому, після уточнення заявлених позовних вимог, просило визнати протиправною бездіяльність Південної митниці Міндоходів (код ЕДРПОУ 38721632; 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А) у неналежному контролі митної вартості під час митного оформлення МД №500060001/2014/036942 від 06.11.2014 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.11.2014 року ТОВ «ІПГ «Майстер» подано електрону митну декларацію №500060001/2014/036942 з метою митного оформлення вантажу (порошок, що редіспергується, виробництва ORGACHEM KIMIYA SAN. ve TIC.a.s., Туреччина) за прямим контрактом від 14.05.2013 року №132/1-013 (інвойс від 15.10.2014 року №747606 на умовах FCA Туреччина). Митна вартість товару була визначена декларантом самостійно, не за основним методом (за ціною контракту) 31 792, 50 Євро, а за другорядним методом (за ціною ідентичних товарів) 32 397, 91 Євро. При цьому, позивач посилається на те, що помилково зазначив митну вартість товару не за ціною контракту, а за ціною ідентичних товарів. Позивач вказує, що згідно постанови Верховного Суду України від 01.12.2009 року, прийнятої в порядку ст. 244-2 КАС України, по справі за позовом ТОВ «Пластфарма» до Львівської митниці та Головного управління Державного казначейства у Львівській області, яке є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, висловлена правова позиція, згідно якої право позивача на оскарження не залежить від того, чи сам він помилково зазначив митну вартість товару, чи в результаті вказівки митного органу, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у встановленні судом порушених субєктивних прав юридичних осіб, оскільки оформлення митницею товару згідно з поданою позивачем вантажною митною декларацією є дією субєкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки, та відповідно, може бути оскаржено до суду. Позивач також зазначив, що через невиконання Південною митницею належного контролю правильності визначення митної вартості, обрання методу визначення митної вартості шляхом не застосування кожного наступного методу визначення митної вартості та не проведення відповідних консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості не за першим (основним) методом визначення митної вартості, а також ненадання відповідачем можливості виправити помилку у обраному методі визначення митної вартості призвело до фінансових втрат підприємства, в звязку з чим воно звернулосяся до суду з зазначеним адміністративним позовом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ІПГ «Майстер» відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ТОВ «ІПГ «Майстер» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.05.2013 року між ТОВ «ІПГ «Майстер» (покупець) та компанією ORGACHEM KIMIYA SAN. ve TIC.A.S., Туреччина (продавець) укладено контракт №132-1/013 на поставку продукції хімічної промисловості (порошок, що редіспергується, виробництва ORGACHEM KIMIYA SAN. ve TIC. A.S., Туреччина). Кількість та асортимент товару визначаються у замовленнях покупця. Ціна та умови оплати товару узгоджуються сторонами на підставі замовлень та інвойсів (а.с. 76-79).

Сторонами також укладені додаткові угоди до контракту (а.с. 80, 81).

З метою митного оформлення товару (порошок, що редіспергується (що звязує) на основі співполімерів вінілацетату: ORP 7099 RD 20250 кг. всього 810 мішків по 25 кг, упаковані на 45 фанерних палетах, для виробництва сухих будівельних сумішей. Торговельна марка «ORP». Виробник «ORGACHEM KIMIYA SAN. VE TIC.A.S.». Країна виробництва TR»), за контрактом від 14.05.2013 року №132-1/013, ТОВ «ІПГ «Майстер» подав до Південної митниці електронну митну декларацію від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942 (а.с. 11).

У зазначеній митній декларації митна вартість визначена позивачем за 2-м методом (за ціною щодо ідентичних товарів) самостійно із зазначенням даних щодо вартості товару в загальній сумі 564 941,06 грн..

Судом першої інстанції було правильно враховано, що у графі 43 вказаної МД «Метод визначення митної вартості» зазначений декларантом самостійно порядковий номер методу, що використовувався 2, тобто другорядний метод визначення митної вартості.

У графі 45 «Коригування» вказаної МД зазначена у валюті України митна вартість товару, визначена декларантом самостійно, що з урахуванням транспортних послуг, складало 564 941,06 грн., та дорівнює 32 397,91 Євро за курсом НБУ на 06.11.2014 року.

Так, позивач відповідно до вищезазначеної МД сплатив до Держаного бюджету України мито у розмірі 28 247,05 грн. та податок на додану вартість у розмірі 118 637,62 грн.. Вказана митна декларація була прийнята Південною митницею до оформлення без зауважень, здійснено митне оформлення товару та товар був випущений у вільний обіг.

В подальшому, 11.12.2014 року за вих. №3203/36942 до Південної митниці надійшла заява за підписом директора ТОВ «ІПГ «Майстер» про повернення коштів з бюджету у розмірі 2 658,63 грн. з розрахунку визначення митної вартості товару не за першим (основним) методом митної вартості товару за ціною контракту, а за ціною договору щодо ідентичних товарів, оскільки визначення митної вартості товару за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) не відповідає вимогам законодавства щодо процедури визначення митної вартості товару, а Південна митниця діяла неправомірно, в порушення визначених Митним кодексом України прав і обовязків митних органів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості товару та процедури визначення митної вартості товару, у звязку з чим сплачені позивачем 2 658,63 грн. підлягають поверненню на рахунок ТОВ «ІПГ «Майстер» (а.с. 16).

Листом від 26.12.2014 року №1264/15-70-25-02 Одеська митниця ДФС у відповідь на лист позивача щодо повернення надмірно сплачених платежів повідомила позивачу, що до митного оформлення декларантом ТОВ «ІПГ «Майстер» одержувач ТОВ «ІПГ «Майстер» був заявлений товар «порошок, що редіспергується (що звязує) на основі співполімерів вінілацетату, для виробництва сухих будівельних сумішей. Торговельна марка «ORP». Виробник «Orgachem Kimya San.Ve Tic.A.S.». країна виробник Туреччина, TR» за митною декларацією від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942, в якій декларантом було самостійно визначений другорядний метод визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів. За результатом здійснення контролю правильності визначення митної вартості вказаного вище товару, Одеською митницею ДФС визнано заявлену декларантом митну вартість з урахуванням документів, які надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості згідно п. 2 ст. 53 Митного кодексу України та вищезазначені товари випущено для вільного обігу на митній території України після сплати всіх митних платежів. Враховуючи вищезазначене, відповідач повідомив про відсутність підстав для повернення платежів, сплачених за митною декларацією від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942 (а.с. 31).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ІПГ «Майстер» суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Порядок митного оформлення товарів у період, протягом якого декларантом ТОВ «ІПГ «Майстер» подавалась до митного оформлення вищевказана митна декларація, регламентується Митним кодексом України від 07.06.2012 року №4915-VI із змінами і доповненнями в редакції, чинній на час правовідносин.

У відповідності до положень статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товару, що переміщуються через митний кордон України, згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України визначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару «порошок, що редіспергується (що звязує) на основі співполімерів вінілацетату, для виробництва сухих будівельних сумішей. Торговельна марка «ORP» Виробник «Orgachem Kimya San.Ve Tic.A.S.» країна виробник Туреччина, TR» на підставі митної декларації від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942, Південною митницею Міндоходів було визнано заявлену декларантом митну вартість з урахуванням документів, які надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та вищезазначені товари були випущені для вільного обігу на митній території України після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України.

Відповідно до пункту 3.3 розділу 1 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 року №651 графи A, C, D/J, E/J, F, G, I митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що графи митної декларації №500060001/2014/036942 щодо ціни товару, методу визначення митної вартості та митної вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) були заповнені декларантом, а не посадовими особами митних органів.

Так, згідно наданої до суду копії електронної митної декларації №500060001/2014/036942, яку було подано до Південної митниці позивачем для митного оформлення ввезеного товару у графі 43 «Метод визначення вартості» зазначений порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався 2, тобто декларантом використовувався другий метод визначення митної вартості товарів.

У графі 45 вказаної декларації «Коригування» зазначено у національній валюті України (грн.) митна вартість товару, визначена декларантом самостійно.

З урахуванням зазначеного, митні платежі та податок були сплачені з розрахунку митної вартості, яка була зазначена декларантом у графі 45 вказаної МД у національній валюті у розмірі 564 941,06 грн., що без урахуванням транспортних послуг (17735,06 грн.) склало 32 397,91 Євро.

Як вбачається з матеріалів справи, митна декларація №500060001/2014/036942 від 06.11.2014 року прийнята митним органом, щодо неї здійснено митне оформлення вантажу «порошок, що редіспергується (що звязує) на основі співполімерів вінілацетату, для виробництва сухих будівельних сумішей. Торговельна марка «ORP». Виробник «Orgachem Kimya San.Ve Tic.A.S.» країна виробник Туреччина, TR», який випущено у вільний обіг, декларація не змінювалась та не визнавалась недійсною.

Позивач/апелянт наполягає на тому, що визначення митної вартості товару сталося в наслідок помилки при заповненні спірної МД, проте відповідачем не надано можливості виправити помилку у обраному методі визнання митної вартості.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідача, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст. 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені у митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. При цьому згідно ч. 2 ст. 269 МК України внесення змін до митної декларації, прийнятої митним органом, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення.

Отже, митним законодавством встановлений порядок внесення змін у митну декларацію шляхом звернення декларанта із відповідною заявою.

Однак, на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано суду доказів щодо такого звернення стосовно внесення змін до спірної митної декларації.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не було допущено під час здійснення митного оформлення товарів за МД від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942 будь-якої бездіяльності щодо неналежного контролю митної вартості під час митного оформлення вказаної декларації, оскільки були розраховані із самостійно заявленої у МД декларантом інформації щодо митної вартості товарів за спірною МД, позивачем було самостійно визначено митну вартість товару, чинне митне законодавство не передбачає проведення процедури консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості у зворотному порядку від другорядних методів до першого, а також не передбачає послідовності застосування методів визначення митної вартості товарів від другорядних до першого методу, під час контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнав заявлену декларантом мирну вартість товару, визначену за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, вказана вартість була підтверджена наданими до митної декларації документами декларації митної вартості №500060001/2014/025223 від 25.07.2014 року, рішення про коригування митної вартості відповідачем не приймалось.

При цьому, суд першої інстанції вірно враховував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.11.2014 року, та положення ч. 1 ст. 244-2 КАС України, відповідно до якої рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, у постанові від 25.11.2014 року, по справі за позовом ТОВ «Толиман» до Південної митниці ДМСУ, Приморської митниці ДМСУ, ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа ПП «Мерітайм Трансшипмент Центр», за участю прокуратури Малиновського району м. Одеси, про визнання протиправним та скасування рішення, повернення надміру сплачених податків і зборів (обовязкових платежів), зобовязання вчинити певні дії, Верховний Суд України зазначив, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом та методом її визначення, який застосував декларант, не має підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Щодо зауважень позивача/апелянта, що в даному випадку мають місце різні обставини відповідних справ, суд першої інстанції правильно виходив з того, що висновки, зроблені Верховним Судом України, стосуються безпосередньо ситуації, коли декларант самостійно обрав метод визначення митної вартості, відмінний від основного. Крім того, ст. ст. 264, 265, 266 Митного кодексу від 11.07.2002 року №92-ІV щодо визначення митної вартості кореспондуються з положеннями ст.ст. 49, 57, 59 діючого Митного кодексу України від 07.06.2012 року №4915-VI.

Колегія суддів також враховує, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару за митною декларацією від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942, Південною митницею самостійно не приймалось рішення про визначення митної вартості товару. Південна митниця погодилась з митною вартістю, визначеною декларантом та методом її визначення, який застосував декларант позивач по справі.

Отже, Південна митниця Міндоходів під час прийняття митної декларації від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «ІПГ «Майстер».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував. В свою чергу позивач, всупереч наведеним приписам, не довів протиправність дій відповідача підчас прийняття митної декларації від 06.11.2014 року №500060001/2014/036942.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ТОВ «ІПГ «Майстер» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов