Справа № 308/6308/15-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 876/6586/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 Джам, ОСОБА_2, Дурхані ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_4 ОСОБА_1 Джам та її неповнолітніх дітей Дурхані ОСОБА_3, Вонай ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5, Зохра ОСОБА_5, ОСОБА_2 про видворення,-

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2015 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив примусово видворити за межі території України громадянку ОСОБА_4 ОСОБА_1 Джам та її неповнолітніх дітей Дурхані ОСОБА_5, Вонай ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_5, Зохра ОСОБА_5, ОСОБА_2 .

Постановою від 05 червня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області адміністративний позов задовольнив в повному обсязі та ухвалив примусово видворити громадянку ОСОБА_4 ОСОБА_1 Джам, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її неповнолітніх дітей Дурхані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Вонай ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, Зохра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 за межі території України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 Джам, ОСОБА_2 та Дурхані ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що в судовому засіданні вони подали заяву про надання їм статусу біженця відповідно до Наказу МВС №649 від 07.09.2011 року ,,Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з метою її передачі до Міграційної служби України та отримання відповіді від них. На час винесення постанови у матеріалах справи не було жодного з документів, які б засвідчували їх особи та громадянство. Крім того, їм було відмовлено у наданні адвоката.

З огляду на викладене, апелянти просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 29.05.2015 року громадянка ОСОБА_4 ОСОБА_1 Джам та її неповнолітні діти Дурхані ОСОБА_5, Вонай ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_5, Зохра ОСОБА_5, ОСОБА_2 булио затримані прикордонним нарядом ,,Прикордонний патруль від Відділу прикордонної служби ,,Великий Березний Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мала.

30.05.2015 року начальником Чопського прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України. При цьому останній було розяснено, що вона зобовязана покинути територію України в термін до 01.06.2015.

Однак відповідач територію України не покинула, у звязку з небажанням її покидати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянка ОСОБА_4 ОСОБА_1 Джам та її неповнолітні діти перебувають на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не мають, працевлаштуватись на території України не має змоги. Громадянка ОСОБА_1 Джам та її неповнолітні діти не відносяться до осіб, яким надано статут біженця та про набуття такого статусу до компетентних органів не зверталась, в суді таку вимогу не заявляла.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є вірними.

Так, на час звернення позивача із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону № 3773-VI, якою визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч.1).

Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України ,,Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ч.8).

Відповідно до ст.31 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ч.1).

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (ч.2).

В судовому засіданні суду першої інстанції громадянка ОСОБА_1 Джам пояснила, що перебуває в Україні близько місяця, із заявою про наданні їй статусу біженця у встановленому порядку не зверталася; її життю та життю її дітей ніщо не загрожувало, виїхала із ОСОБА_4 заради кращої долі для дітей; прямувала до Німеччини, повертатися до рідної країни не бажає.

За таких обставин апеляційний су визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо примусового видворення відповідача та її дітей за межі України, оскільки наявні всі передбачені ст. 30 Закону № 3773-VI підстави, а саме: рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, самостійно територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, не залишено, дія Закону України ,,Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту на відповідача та її дітей не поширюється.

Передбачені ст. 31 цього ж Закону обставини, за яких особи не можуть бути видворені, відсутні.

Також, на думку колегії суддів, враховуючи зазначене позивачем в позовній заяві, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення так як, відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має.

Посилання апелянтів на те, що вони звернулись із заявами про наданням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не підтверджуються жодним доказом, а тому не заслуговують на увагу.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 Джам, ОСОБА_2, Дурхані ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року у справі № 308/6308/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_6