Справа № 803/1231/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 803/1231/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі Луцька РДА) про визнання протиправними дій Луцької РДА в частині видання розпорядження від 08 травня 2014 року №37-ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження голови райдержадміністрації від 20 березня 2014 року №22-ос» та зобовязання нарахувати і виплатити йому надбавку за високі досягнення у праці в розмірі визначеному оскаржуваним розпорядженням від 08 травня 2014 року №37-ос за період з 12 травня по 30 вересня 2014 року, провести перерахунок всіх послідуючих після 12 травня 2014 року по день його звільнення з займаної посади виплат при розрахунку яких враховується надбавка за високі досягнення в праці і виплатити недоотримані кошти, провести уточнений розрахунок розміру його середньої заробітної плати (доходу).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Луцької РДА щодо видання розпорядження від 08 травня 2014 року №37-ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження голови райдержадміністрації від 20 березня 2014 року №22-ос» залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Луцької РДА від 18.03.2014 року №22-ос «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 А.» з 01 квітня 2014 року була встановлена надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця та вислугу років.

Згодом, оскаржуваним розпорядженням голови Луцької РДА від 08.05.2014 року №37-ос визнано таким, що втратило чинність з 12 травня 2014 року розпорядження голови від 20.03.2014 року №22-ос «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 А.». Вважає, що при підготовці розпорядження від 08.05.2014 року №37-ос була допущена описка в даті розпорядження, яке втратило чинність, замість 18 березня 2014 року вказано 20 березня 2014 року.

Переконаний, що виданням розпорядження голови Луцької РДА від 08.05.2014 року №37-ос йому безпідставно з 12 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року було незаконно припинено виплату надбавки за високі досягнення у праці.

Покладаючись на викладене, просив зобовязати Луцьку РДА нарахувати і виплатити йому надбавку за високі досягнення у праці в розмірі визначеному оскаржуваним розпорядженням від 08 травня 2014 року №37-ос за період з 12 травня по 30 вересня 2014 року, провести перерахунок всіх наступних після 12 травня 2014 року по день його звільнення з займаної посади виплат при розрахунку яких враховується надбавка за високі досягнення в праці і виплатити недоотримані кошти, провести уточнений розрахунок розміру його середньої заробітної плати (доходу).

Позивачем 25.06.2015 року за вх. №8819/15 подано до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволенні позову відмовити. В поданих письмових запереченнях від 15.06.2015 року вх. №8095/15 зазначила, що встановлення, зменшення розміру та скасування надбавок позивачу за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі ПКМУ №268) є правом керівника, в даному випадку голови Луцької РДА. У звязку з цим просила в задоволенні адміністративного позову відмовити. Підтвердила, що підставою для позбавлення надбавки позивача і ще двох працівників стало зменшення затвердженого фонду оплати праці у звязку зі зміною штатної чисельності працівників та необхідністю здійснення виплат двом працівникам РДА при їх звільненні, що спонукало до внесення змін у затверджений кошторис (план асигнувань) на 2014 рік по зарплаті апарату РДА, що й було затверджено Волинською ОДА.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Луцької РДА від 18.03.2014 року №22-ос «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 А.» йому з 01 квітня 2014 року була встановлена надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця та вислугу років.

Згодом, розпорядженням голови Луцької РДА від 08.05.2014 року №37-ос визнано таким, що втратило чинність з 12 травня 2014 року розпорядження голови від 20.03.2014 року №22-ос «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 А.». При підготовці розпорядження від 08.05.2014 року №37-ос була допущена описка в даті розпорядження, яке втратило чинність, замість 18 березня 2014 року вказано 20 березня 2014 року. Дане розпорядження було погоджено та завізовано позивачем ОСОБА_2, як керівником апарату райдержадміністрації 08.05.2014 року особисто та на той час будь-яких заперечень не викликало.

01.10.2014 року розпорядженням голови Луцької РДА №105 «Про встановлення надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_2, ОСОБА_3 В.» йому з 01 жовтня по 31 грудні 2014 року була встановлена надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця та вислугу років.

На підстави своєї заяви від 03.03.2015 року, за згодою сторін, розпорядженням голови Луцької РДА від 03.03.2015 року ОСОБА_2 звільнений з займаної посади.

Однак, на даний час, позивач, вважаючи, що йому безпідставно з 12 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року включно, без посилання на будь-які підстави була припинена виплата надбавки за високі досягнення у праці, звернувся до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено наступну структуру заробітної плати:

- Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Пунктом 2 ПКМУ №268 передбачено право керівників органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

У відповідності до підпункту «в» пункту 2 ПКМУ №268 керівникам установ надано право у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця. Надбавка за виконання особливо важливої роботи встановлюється на термін виконання цієї роботи. Надбавка за високі досягнення у праці встановлюється за якісне виконання своїх обовязків враховуючи ініціативу та особистий вклад в загальні результати роботи. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення надбавок за показники у роботі є правом, а не обовязком керівника. Доводи позивача щодо того, що надбавка не може встановлюватися залежно від субєктивної думки керівника установи є помилковими, оскільки саме керівник установи має можливість оцінювати ефективність роботи підлеглого, та, як наслідок встановлювати надбавки за результати праці.

В судовому засіданні встановлено, що через складну нестабільну ситуацію в державі та зміну влади, в період з березня 2014 року по травень 2014 року відбулось звільнення керівних працівників Луцької РДА. В результаті звільнень та виплат по них (компенсації за невикористані відпустки, матеріальні допомоги на оздоровлення), згідно чинного законодавства, залишки коштів у фонді заробітної плати райдержадміністрації значно зменшилися, що не дозволяло здійснювати будь-які додаткові нарахування. Таким чином, через недостатність коштів у фонді оплати праці 08.05.2014 року головою Луцької РДА було видано розпорядження №37-ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 20.03.014 року №22-ос», яким передбачалось встановлення надбавки за високі досягнення у праці в т.ч. ОСОБА_2

Окрім того, відповідно до регламенту РДА затвердженого розпорядженням голови Луцької РДА №359 від 05.09.2011 року, проекти розпоряджень підлягають обовязковому погодженню із заінтересованими структурними підрозділами райдержадміністрації, а у разі потреби з іншими органами.

Проекти погоджуються шляхом їх візування керівниками структурних підрозділів РДА, інших органів, першим заступником, заступниками голови та керівником апарату РДА. При цьому зазначається посада, ініціали і прізвище особи, яка візує проект розпорядження, а також дата візування.

Якщо під час опрацювання проекту розпорядження виявлено необхідність внесення до нього істотних змін, проект повертається для доопрацювання та повторного погодження за підписом керівника апарату райдержадміністрації.

Як встановлено судом, розпорядження №37-ос від 08.05.2014 року було погоджено та завізовано ОСОБА_2, як керівником апарату РДА 08.05.2014 року особисто, на той час ніяких заперечень щодо втрати надбавки не було.

Крім того, суд зазначає, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували визнання недійсним або скасування в установленому порядку розпорядження голови Луцької РДА від 08.05.2014 року №37-ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 20.03.014 року №22-ос», та доказів, які б спростовували мотиви скасування надбавки.

З досліджених в судовому засіданні довідок про зміну до плану асигнувань загального фонду бюджету Луцької РДА на 2014 рік (а.с. 42, 44) вбачається, що починаючи з 2014 року відбулося зменшення фонду оплати праці щомісячно на 5-13 тис. грн.

З оглянутого розрахунку до переліку змін №1 до штатного розпису на 2014 рік апарату Луцької РДА (а.с. 45-46) вбачається, що з квітня 2014 року надбавка за високі досягнення у праці нікому з апарату (крім заступника голови, яка призначена Волинською ОДА) не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім того, із затвердженого штатного розпису на 2014 рік та розрахунку до нього (а.с. 38-39) та при внесенні змін до штатного розпису №1 від 31.03.2014 року (а.с. 45-46) та змін до штатного розпису №2 від 18.06.2014 року (а.с. 47-49) по апарату Луцької РДА вбачається, що наявний фонд заробітної плати щодо посади «керівник апарату» не передбачав можливості нарахування та виплати надбавок за високі досягнення у праці у звязку з обмеженістю видатків фонду.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що встановлення надбавки є дискреційними повноваженнями керівника за результатами роботи конкретного працівника, суд не вбачає у не встановленні ОСОБА_2 грошової надбавки за травень-вересень 2014 року ознак протиправних дій відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки розпорядження голови Луцької РДА від 08.05.2014 року №37-ос у встановленому законом порядку не скасовано, а встановлення, зменшення розміру та скасування надбавок працівників є дискреційними повноваженнями керівника, тому немає підстав для задоволення позову в частині зобовязання нарахувати і виплатити позивачу надбавку за високі досягнення у праці в розмірі визначеному оскаржуваним розпорядженням від 08 травня 2014 року №37-ос за період з 12 травня по 30 вересня 2014 року, проведення перерахунку всіх наступних після 12 травня 2014 року по день його звільнення з займаної посади виплат при розрахунку яких враховується надбавка за високі досягнення в праці і виплату недоотриманих коштів, проведення уточненого розрахунку розміру його середньої заробітної плати (доходу).

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.02.2012 року в справі №К-19876/09.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі статтей 2, 13 Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Луцької районної державної адміністрації Волинської області про зобовязання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 30 червня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич