Справа № 826/12433/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретаріСобківа Я.М., Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю. Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Правління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Правління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:

1) визнати бездіяльність Правління Пенсійного фонду України у виконанні обов'язку щодо внесення змін в основний документ його діяльності - Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, у відповідності з Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009;

2) зобов'язати Правління Пенсійного фонду України негайно внести та затвердити зміни в Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, що на думку позивача буде забезпечувати документальне виконання та реальну виплату пенсії всім українським пенсіонерам, які проживають за межами України, відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009;

3) зобов'язати Правління Пенсійного фонду України та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити уповноважений територіальний орган Пенсійного фонду України (бажано за місцем проживання позивача до виїзду з України) та надати останньому вказівку щодо відновлення виплати позивачу пенсії за віком з 07.10.2009 за межі України у відповідності до Конституції України та діючого пенсійного законодавства України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 19.06.2014.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року позивачем в частині відмови в задоволенні позову не оскаржувалася, колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_5 з 30 липня 1990 року проживає в державі Ізраїль. До виїзду за кордон на постійне місце проживання позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1.

В період з листопада 1983 року по липень 1990 року позивач отримувала пенсію за віком, нарахування та виплата якої здійснювалася з урахуванням її трудового стажу, що складає 31 рік.

За твердженням позивача, у липні 1990 року їй було проведено виплату пенсії за шість послідуючих місяців, однак в подальшому припинено нарахування та виплату пенсійного забезпечення.

19 червня 2014 року позивач звернулася із заявою до Правління Пенсійного фонду України, в якій просила внести та затвердити зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, з метою оформлення і виплати пенсії пенсіонерам, які проживають за межами України; на підставі внесених змін направити її заяву до уповноваженого управління ПФУ (бажано за місцем отримання нею пенсії перед виїздом з України) та зобов'язати останнього поновити їй виплату пенсії за межами України на підставі трудового стажу на території України з 1952 року по 1983 рік.

Листом від 08.07.2014 №7238/Ф-11 Департамент Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача про те, що Угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення на сьогодні не ратифікована Верховною Радою України, а тому виплата пенсій під час проживання за кордоном буде здійснюватись лише у разі прийняття Верховною Радою України закону про ратифікацію за встановленим Угодою порядком. Крім того, позивачу було роз'яснено порядок подання заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та повідомлено про направлення її заяви для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В свою чергу, листом від 21.07.2014 за №1072/Ф-3 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про те, що 07.10.2009 року Конституційним Судом України було прийнято рішення №25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Реалізація цього рішення потребує прийняття спеціального закону, яким будуть передбачені умови, норми та механізм виплати пенсій громадянам, які виїхали або будуть виїжджати на постійне місце проживання за кордон. У рішенні Конституційного Суду України також звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Таким чином, дане питання на цей час не врегульовано на законодавчому рівні. Також повідомлено, що питання поновлення виплати пенсій здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Позивач не погоджуючись з підставами для відмови у поновленні виплати її пенсії за віком звернулася до суду з вказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам даної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон), виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_5 зверталася із заявою про поновлення виплати її пенсії за віком, проте листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.07.2014 за №1072/Ф-3 їй було відмовлено у поновленні виплати її пенсії з посиланням на відсутність затвердженого порядку виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Отже, проживаючи в державі Ізраїлі, та будучи громадянином України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09 червня 2015 року у справі № К/800/17469/13.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності застосування положень частини 2 статті 11 КАС України з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, у зв'язку з чим вийшов за межі позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області всупереч вимогам частини 1 статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року та частини 3 статті 7 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» не направило заяву позивача від 19.06.2014р. до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси для розгляду та прийняття ним відповідного рішення, колегія суддів приходить до висновку про доцільність зобов'язання відповідача в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 19.06.2014р. про поновлення виплати її пенсії за віком.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.