Справа № 809/2067/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 876/12012/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, скасування пункту 1 наказу та стягнення майнової і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, в якому, із урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить визнати неправомірними дії відповідача про застосування щодо нього заходів дисциплінарного стягнення; скасувати пункт 1 наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 07.06.2013 року № 619 «Про порушення норм КПК України працівником СУ та покарання винного»; стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 1488,41 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що 18 лютого 2013 року підполковником міліції ОСОБА_1 старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування загальнокримінальних злочинів СУ УМВСУ в Івано-Франківській області, прийнято до переведення кримінальне провадження № 0000384, яке 28.12.2012 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення хуліганських дій щодо ОСОБА_2 із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК України).

Однак, успереч вимогам ст.ст.2,28 КПК України, старший слідчий в особливо важливих справах ОСОБА_1 при розслідуванні даної кримінальної справи не дотримувався розумних строків для виконання процесуальних дій, не забезпечив швидкого, повного та неупередженого розслідування, несвоєчасно проводив слідчі дії, що призвело до неприйняття кінцевого законного процесуального рішення, затягування строків досудового розгляду і як наслідок, їх продовження.

За наслідками проведеного повного, всебічного і обєктивного службового розслідування, із урахуванням, дослідженням і перевіркою усіх обставин, які мають значення, складено висновок про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання функціональних обовязків ОСОБА_1 при розслідуванні кримінального провадження № 0000384, який погоджений заступником начальника СУ УМВС України в Івано-Франківській області та затверджений т.в.о. начальника УМВС України в Івано-Франківській області.

На підставі вищезазначених матеріалів 07.06.2013 року т.в.о. начальника УМВС України в Івано-Франківській області прийнято наказ №619 «Про порушення норм КПК України працівником СУ та покарання винного», пунктом 1 якого старшому слідчому в особливо важливих справах ОСОБА_1Г за грубе порушення вимог ст.ст.2,28 КПК України, неналежне виконання функціональних обовязків при розслідуванні кримінального провадження № 0000384 правомірно оголошено сувору догану.

Суд першої інстнції дійшов висновку, що обраний відповідачем для ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення повністю відповідає вимогам Дисциплінарного статуту, а визначення для порушника виду дисциплінарного стягнення, в силу вимог статті 13 Дисциплінарного статуту, із урахуванням обставин, передбачених у частині 10 статті 14 вказаного Статуту, належить до повноважень начальника, який наділений правом накладення дисциплінарних стягнень.

Крім того, єдиною підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є негативний висновок службового розслідування, а тому посилання позивача на той факт, що його не було запрошено на оперативну нараду із визначення виду дисциплінарного стягнення, реєстрації протоколу такої оперативної наради після видачі оскаржуваного наказу, не може свідчити про порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення відбулося з порушенням процедури. Будучи слідчим та здійснюючи безпосереднє керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, володіючи оперативною інформацією, з метою повного та неупередженого розслідування справи, на власний розсуд, здійснював необхідні слідчі дії для швидкого, повного та неупередженого розслідування, в т. ч. звертався із відповідними клопотаннями до суду, як того вимагає КПК України.

Судом першої інстанції не було враховано той факт, що протягом усього часу здійснення досудового розслідування, під його процесуальним керівництвом (до 11.06.2013 року), його дії, як слідчого, були погоджені з прокурором, як того вимагає КПК України і з боку прокуратури Івано-Франківської області акти прокурорського реагування, щодо порушень норм КПК України при проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні не виносилися, прийняті ним процесуальні рішення не скасовувалися.

Питання про відсторонення його від проведення досудового розслідування перед керівником органу досудового розслідування не ініціювалися прокурором, який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 29 травня 2013 року керівництвом слідчого управління проведено заслуховування членів слідчо-оперативної групи по розслідуванню кримінального провадження № 0000384, за результатами якого стан досудового розслідування у зазначеному провадженні визнано незадовільним.

Наказом т.в.о. начальника УМВС України в Івано-Франківській області «Про призначення службового розслідування за фактами порушення вимог КПК України працівником СУ» №8/13 від 05.06.2013 року в межах кримінального провадження №0000384 майору міліції ОСОБА_3, за участю підполковника ОСОБА_4 доручено провести службове розслідування щодо неналежного виконання функціональних обовязків старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування загальнокримінальних злочинів СУ УМВС України в Івано-Франківській області підполковником міліції ОСОБА_1

6 червня 2013 року проведено службове розслідування та за його наслідками складено висновок про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання функціональних обовязків ОСОБА_1Г при розслідуванні кримінального провадження №0000384.

Службовим розслідуванням з приводу неналежного виконання функціональних обовязків підполковника міліції ОСОБА_1 встановлено, що факти, викладені у рапорті заступника начальника СУ підполковника міліції ОСОБА_5 слід вважати такими, що частково підтвердилися. Висновок службового розслідування погоджено заступником начальника СУ УМВС України в області полковником міліції ОСОБА_6 та затверджений т.в.о. начальника УМВС України в області полковником міліції ОСОБА_7

З висновку службового розслідування видно, що ОСОБА_1 під час досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000384 від 28.12.2012 року, допущено порушення вимог ст.ст.2, 28 КПК України щодо незабезпечення швидкого та повного розслідування, а саме: не внесено клопотання та не отримано ухвали слідчих суддів про надання тимчасового доступу до речей і документів щодо доступу до інформації, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв'язку про всі з'єднання абонентів на місці вчинення злочину; не проведено аналіз вже отриманих у ході досудового розслідування роздруківок телефонних з'єднань; не встановлено всіх осіб, з якими ОСОБА_8 спілкувався по телефону у ніч з 27 на 28 грудня 2012 року та не забезпечено отримання інформації з даного приводу в операторів мобільного зв'язку; не допитано осіб, які були залучені в якості понятих під час впізнання по фотознімках, проведеного з потерпілим ОСОБА_2; не допитано працівників кафе «Меркурій», безпосередньо перед приміщенням якого було вчинено злочин; не усунуто протиріч в показаннях осіб, спільно з якими відпочивав потерпілий щодо обставин вчинення злочину та зовнішнього вигляду злочинця; не встановлено та не допитано всіх працівників служби таксі, які були присутні біля кафе «Меркурій» під час вчинення злочину.

У межах проведення службового розслідування, ОСОБА_5 додатково вивчено стан досудового розслідування вказаного кримінального провадження та підготовлено довідку від 05.06.2013 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 досудове розслідування проводилось неповно, поверхнево, слідчі дії проводились несвоєчасно, що не призвело до прийняття остаточного рішення по провадженню.

За результатами проведеного службового розслідування, за грубе порушення вимог ст.ст. 2, 28 КПК України, наказу МВС України від 09.08.2012 року №686 «Про організацію діяльності органів досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України», неналежне виконання функціональних обовязків при розслідуванні кримінального провадження № 0000384, пунктом 1 наказу т.в.о. начальника УМВС України в Івано-Франківській області №619 від 07.06.2013 року «Про порушення норм КПК України працівником СУ та покарання винного» старшому слідчому в особливо важливих справах ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Встановлено, що з травня 2006 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 15.09.2011 року обіймає посаду старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування загально кримінальних злочинів слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області.

28 грудня 2012 року слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №0000384 за фактом вчинення хуліганських дій щодо ОСОБА_2 із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, що мало місце 28.12.2012 року в м. Калуші по вул. Чорновола, 26, біля ресторану «Меркурій» (ч.4 ст.296 КК України).

Матеріалами кримінальної справи встановлено, що 28 грудня 2012 року, у нічний час, в м. Калуші по вул. Чорновола, 26, біля ресторану «Меркурій» гр-н ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, грубо порушуючи громадський порядок, з метою явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю із самозарядного пістолета калібру 9 мм Р.А. здійснив постріл у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення шиї.

22 січня 2013 року слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківської області, на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та ОСОБА_8 оголошено в розшук.

18 лютого 2013 року досудове розслідування у кримінальному провадженні прийнято до провадження старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування загально кримінальних злочинів слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_1

21 лютого 2013 року по вказаному кримінальному провадженні створено слідчо-оперативну групу, до складу якої включено 11 працівників міліції, в тому числі працівники УОТЗ та УКР УМВС України в Івано-Франківській області, Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області.

З врахуванням того, що злочин було вчинено в м.Калуші, в порядку ст.ст. 40-41 КПК України, для встановлення обставин скоєння злочину у міський відділ міліції ОСОБА_1 було направлено відповідні доручення, які відповідно до ч.3 ст.41 КПК України є обовязковими для виконання.

11 березня 2013 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, досудове розслідування ОСОБА_1 зупинено (у звязку із розшуком підозрюваного).

Згідно вимог ч.4 ст.280 КПК Укураїни постанова про зупинення досудового розслідування від 11.03.2011 року була погоджена старшим прокурором прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9

17 квітня 2013 року ОСОБА_1 був допитаний підозрюваний, який добровільно зявився із своїм захисником, однак свою причетність до вказаного злочину заперечив.

18 квітня 2013 року в Калуському міськолму суді розглядалось клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, однак перед початком судового розгляду прокурором Грищуком В.І., який здійснюва нагляд у кримінальному провадження, вказане клопотання було відкликано. Надано слідчому судді клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

30 квітня 2013 року за погодженням з прокурором Грищуком В.І. та за згодою начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 старшим слідчим Винником Ю.Г. проведено одночасний допит потерпілого та підозрюваного за участю його захисника. Під час допиту підозрюваний заперечив свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах.

Відповідно до вимог пунктів 5.1, 5.2 і 5.3 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішні з справ України, затвердженого наказом МВС України №686 від 09.08.2012 року, слідчий має статус службової особи, яка займає відповідальне становище в системі правоохоронних органів і наділена спеціальними, лише їй притаманними повноваженнями в кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення слідчого судді, суду або згоди прокурора, і є відповідальним за законне і своєчасне виконання цих рішень.

При виконанні своїх службових обовязків слідчий, серед іншого, зобовязаний: дотримуватися вимог Конституції України, КПК та законів України під час досудового озслідування; забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК строків; виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі; забезпечувати реалізацію в повному обсязі прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що слідчий зобовязаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Згідно частини 1 і 2 статті 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

За приписами частини 1 статті 28 і частин 1, 2 статті 113 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є обєктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобовязані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

На думку апеляційної суду судом першої інстації не взято до уваги ті обставини, що під час здійснення досудового розслідування всі процесуальні дії старшого слідчого Винника Ю.Г., як слідчого, згідно вимог КПК України, були погоджені з прокурором і зі сторони прокуратури Івано-Франківської області акти прокурорського реагування щодо порушень норм КПК України при проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні не виносилися, прийняті ОСОБА_1 процесуальні рішення не скасовувалися, питання про відсторонення ОСОБА_1 від проведення досудового розслідування перед керівником органу досудового розслідування прокурором, який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, не ініціювались.

Що стосується проведеного службового розслідування 6 червня 2013 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Порядок проведення службового розслідування визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України №230 від 12.03.2013 року.

Пунктом 1.2., підпунктом 2.2.14. пункту 2.2 і пунктом 2.6 Інструкції визначено, що службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також зясування інших обставин.

Згідно вимог п.6.3.2 та п.6.3.3 вищевказаної Інструкції особа, у відношенні якої проводиться службове розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розсліджування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить.

Пункт 6.2.2 Інструкції зобовязує посадову особу при проведенні службового розслідування дотримуватись вимог законодавства, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів участиків службового розслідування.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 із висновком службового розслідування ознайомився лише 7 червня 2013 року у день ознайомлення з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Тобто, він був позбавлений можливості під час проведення службового розслідування отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо обєктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи, яка його проводить, ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка його стосувалася.

З врахуванням того, що службове розслідування проводилось на протязі нетривалого часу 6 червня 2013 року, у матеріалах висновку службового розслідування відсутні відомості, які би вказували на те, що працівниками, які його здійснювали, вживалися заходи щодо обєктивного його проведення, зокрема, не опитано інших членів слідчо-оперативної групи у кримінальному провадженні, включаючи тих оперативних працівників, на яких було покладено обовязок виконання доручень слідчого. З матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 не мав можливості ознайомитися до 10.06.2013 року в звязку з тим, що не знав про їх існування. Про проведення оперативної наради з питанння визначення виду дисциплінарного стягнення ОСОБА_1повідомлено не було.

Вищезазначені обставини свідчать про упередженість, однобічність та неповноту службового розслідування. У висновку службового розслідування не наведено та не досліджено даних про фактичні обставини, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, судом першої інстанції не надано належну оцінку наявному в матеріалах справи поданні прокуратури Івано-Франківської області № 04/2/5-850 вих. № 13 від 03.07.2013 року «Про усунення порушення вимог КПК України», в якому зазначено, що частина наявних у справі доручень слідчого не виконані станом на момент винесення подання, яке в більшій мірі стосується іншого слідчого, який прийняв кримінальне провадження до свого провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, службове розслідування проведено з грубим порушенням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справа України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, відповідачем порушено встановлену процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, що в свою чергу обумовлює протиправність дій відповідача щодо застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до відповідальності, а також те, що позивач неодноразово заохочувався керівництвом, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь майнової та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 цього Кодексу встановлено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні питання про з'ясування фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної та моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, в якій визначені підстави відповідальності за майнову та моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.4 вказаної статті шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною першою ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування моральної та майновї шкоди, апеляційний суд зазначає, що відсутні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині з мотивів недоведеності позивачем факту заподіяння моральної та майнової шкоди, причинно-наслідкового звязку між неправомірними діями відповідача та завданою моральною та майновою шкодою, а також їх розміру.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 4 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2013 року у справі №809/2067/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, скасування пункту 1 наказу та стягнення майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії УМВС України в Івано-Франківській області про застосування щодо ОСОБА_1 заходів дисциплінарного стягнення.

Визнати протипрравним та скасувати п.1 наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 07.06.2013 року № 619 «Про порушення норм КПК України СУ та покаранння винного», згідно якого на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_11