Справа № 809/2406/15
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Справа № 809/2406/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, вул. Весняна, 9, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200

до відповідача: Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, вул. Б. Хмельницького, 3, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200

про визнання дій протиправними та скасування наказу №289 від 19.06.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративними позовом до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо включення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до плану-графіка проведення перевірок на другий квартал 2015 року та скасування наказу №235 від 06.05.2015 року про призначення документальної планової перевірки на другий квартал 2015 року.

В ході судового розгляду у даній справі позивач направив на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд скасувати наказ відповідача за №289 від 19.06.2015 року замість вимоги про скасування наказу №235 від 06.2015 року, з тих же підстав, що викладені ним у позовній заяві при зверненні до суду.

Судом дана заява розцінюється, як реалізація позивачем свого права передбаченого ст. 51 КАС України, тобто заява про зміну предмету позову.

У звязку з вищевикладеним, судом заяву прийнято та допущено зміну предмету позову - вимогу про скасування наказу №235 від 06.05.2015 року на скасування наказу №289 від 19.06.2015 року, з підстав зазначених у позовній заяві.

Крім того, позивачем було направлено на адресу суду клопотання про забезпечення позову, однак судом дане клопотання не було поставлено на розгляд у звязку з невідповідністю вказаного клопотання вимогам статей 106, 117 КАС України та відсутності доказів сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що його неправомірно було включено до плану-графіку проведення перевірок та на його звернення не надано пояснення підстав такого включення. Крім того, вважає, що призначена оскаржуваним наказом перевірка суперечить обмеженням встановленим п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким встановлено заборону проведення перевірок субєктів господарювання на 2015 та 2016 роки з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому запереченні проти позову, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік Коломийською оДПІ 07.04.2001 року.

22.05.2015 року позивачем було отримано копію наказу Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Івано-Франківській області «Про призначення документальної планової перевірки» №235 від 06.05.2015 року.

Судом встановлено, що в.о. начальника Коломийської оДПІ відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України та плану-графіка перевірок на ІІ квартал 2015 року, Наказом №235 від 06.05.2015 року було призначено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС України за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з 19.05.2015 року тривалістю 10 робочих днів (а.с.50).

Наказом №272 від 28.05.2015 року внесено зміни до наказу №235 від 06.05.2015 року та викладено п.1 наказу в такій редакції «провести документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання норм законодавства повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС України за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з 12.06.2015 року тривалістю 10 робочих днів» (а.с.51).

19.06.2015 року в.о. начальника Коломийської оДПІ відповідно до службової записки відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб від 19.06.2015 року за №117/17-01, якою повідомлено про недопущення працівників ДПІ до перевірки, Наказом №289 від 19.06.2015 року було призначено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання норм законодавства повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС України за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з 22.06.2015 року тривалістю 10 робочих днів. Вказаним наказом також визнано такими, що втратили чинність накази №235 від 06.05.2015 року та №272 від 28.05.2015 року (а.с.52-54).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Статтею 20 Податкового кодексу України встановлено право контролюючих органів на проведення відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до положень ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Статтею 77 Податкового кодексу України визначено порядок проведення документальних планових перевірок.

Згідно п.77.1, п.77.4, п.77.6 ст.77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

При цьому право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів (п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до змісту оскаржуваного наказу Коломийської оДПІ вбачається, що зазначений наказ винесено на підставі розгляду службової записки та з урахуванням зазначених у ній причин. Крім того, в наказах, які передували оскаржуваному наказу, підставою проведення перевірки зазначено, в тому числі й план-графік перевірок на ІІ квартал 2015 року.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не спростовано те, що оскаржуваний наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки було вручено позивачу. В матеріалах справи наявне також направлення на проведення перевірки №80 від 19.06.2015 року (а.с.49).

На запитання суду позивач пояснив, що ним було допущено до перевірки посадову особу Коломийської оДПІ.

Слід зазначити, що згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010р. у справі за позовом ТзОВ «Foods and Goods L.T.D.» до ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - ДПА в Донецвкій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відповідно до вимог статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та оскаржуваного рішення, їх відповідність нормам діючого законодавства України.

Що стосується посилання позивача на ту обставину, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», то слід зазначити наступне.

Пунктом 3 розділу II Прикінцевих положень вказаного закону визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

В той же час, вказаним законом установлено, що зазначене обмеження не поширюється на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість - з 1 січня 2015 року.

Враховуючи те, що оскаржуваним наказом визначено коло питань, які підлягають перевірці, а саме: з питань дотримання норм законодавства повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС України, то суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ не суперечить вимогам наведеної позивачем норми закону.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 03.07.2015 року.