Справа № 813/1166/15
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року № 813/1166/15

12 год. 27 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

від представника відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про визнання нечинною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, в якому просить:

- визнати нечинною та скасувати постанову від 25.02.2015 року про відмову в задоволенні скарги ВП 44947603;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) начальника відділу ОСОБА_2;

- зобовязати виконати не вчинену дію стосовно належного розгляду її скарги на дії державного виконавця Дидик Н.І.

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що дії начальника відділу ОСОБА_2 при винесенні постанови від 25.02.2015 року про відмову в задоволенні скарги є протиправними з огляду на те, що ним не повно, не обєктивно та не всебічно розглянута скарга на дії державного виконавця Дидик Н.І. Окрім того зазначає, що державним виконавцем Дидик Н.І. при вчиненні виконавчих дій накладено арешт та заблоковано рахунок в установі Ощадного банку в м.Стрий, на який вона отримує допомогу по догляду за дитиною, як одинока мати, що суперечить положенням ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду. 27 травня 2015 року за вх. № 17244 подав письмове заперечення та просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що начальником відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_2 25.02.2015 року винесено постанову про відмову задоволенні скарги у відповідності до вимог п.2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, позивачем не зазначено, які саме норми права порушено при винесенні згаданої постанови та не зазначено, які саме дії начальника слід визнати протиправними. Вважає, що даний адміністративний позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та безпідставним.

08 червня 2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання за вх. № 18359, в якому просить розглядати дану справу без участі представника відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за № 606-XIV (з наступними змінами та доповненнями), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст.6 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Примусове виконання рішень судів України відбувається на підставі виконавчих документів, які є основою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 2 даної статті передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2014 року Галицьким районним судом м.Львова у адміністративній справі № 461/7714/14-п винесено постанову, згідно якої ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у розмірі 1700,00 грн. штрафу з конфіскацією вилученого товару, що був предметом порушення митних правил. Дана постанова не оскаржувалась та вступила у законну силу 28 липня 2014 року.

23 вересня 2014 року № 13-70-53/29-10305 заступник начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушенням ОСОБА_3 звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області із заявою про виконання згаданої постанови Галицького районного суду м.Львова в частині стягнення з громадянина-правопорушника штрафу в сумі 1700,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 02 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику термін для самостійного виконання до 09 жовтня 2014 року. Однак, боржником не виконано рішення суду в добровільному порядку.

Положеннями ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в т.ч. накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Однак, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Стягнення не може бути звернено на такі виплати: вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; компенсацію працівнику за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа під час звільнення одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; компенсацію працівнику витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; допомогу по догляду за дитиною; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; допомогу на лікування; допомогу на поховання; щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум: неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом.

Зважаючи на те, що боржник не виконав рішення суду довровільно, керуючись ст.59 Закону України «Про банк та банківську діяльність» та ст.ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника. Проте, дана постанова у порядку та строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження» боржником ОСОБА_1 не оскаржувалась.

16 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції із скаргою на дії державного виконавця щодо неправомірного арешту коштів.

25 лютого 2015 року начальник державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 у відповідності до вимог п.2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про відмову в задоволенні скарги, яка оскаржена позивачем до суду.

В судовому засіданні, яке відбулось 25 червня 2015 року ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи довідку № 07/1737 від 22 червня 2015 року про те, що вона знаходиться на обліку в Стрийському районному управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу на одну дитину, як одинока мати та виписку з філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» по рахунках ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 22.06.2015 року, які засвідчують що вона дійсно отримує соціальну допомогу на рахунок відкритий на її ім'я у філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (рахунок 4172 відкритий у ТВБВ 10013/0188).

Проте, суд не враховує подані позивачем докази при вирішенні даної справи з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч.2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та долучені позивачем до матеріалів справи докази, суд зазначає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки зважаючи на свій статус боржника у виконавчому провадженні, повинен був оскаржувати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 10.12.2014 року до суду.

Відтак, дії начальника відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 при винесенні постанови від 25 лютого 2015 року у виконавчому провадження № 44947603 станом на час її прийняття є правомірними та узгоджуються з приписами статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення Відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області норм чинного законодавства України та обґрунтованість даного позову.

Враховуючи норми вищезазначеного законодавства та аналізуючи докази, долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що підстав для задоволення даного позову немає.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про визнання нечинною та скасування постанови - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 01 липня 2015 року.

Суддя Тертичний В.Г.