Справа № 134/494/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/494/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Зарічанський В.Г.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

30 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУПФ України у Вінницькій області) про перерахунок пенсії.

Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Від позивача, через відділ реєстрації та інформації Вінницького апеляційного адміністративного суду, надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом начальника УМВС України на Одеській залізниці № 144 о/с від 22 грудня 2010 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в органах МВС України за п. б ст. 64 (через хворобу) та відповідно до протоколу за пенсійною справою - від 01.01.2011 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначено основний розмір пенсії в розмірі 50% грошового забезпечення, виходячи із суми грошового забезпечення для обчислення пенсії - 2976,24 грн., з врахуванням п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей". Для розрахунку пенсії було враховано: посадовий оклад 800 грн., оклад за спеціальним званням 125 грн. та надбавку за вислугу років 323,75 грн. В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ГУПФ України у Вінницькій області з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.43 Закону України "Про Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", проте отримав відмову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обчислювати пенсію позивачу, відповідач повинен був з розміру грошового забезпечення, враховуючи, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, за останньою штатною посадою перед звільненням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

В Законі України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із змінами і доповненнями, а саме в ст. 1-1 частині 3 вказано, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Пунктом 29 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, виключено слова "за останньою штатною посадою перед звільненням" та доповнено словами "та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008року №10-рп/2008 вищезазначену зміну, внесену в ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" - визнано неконституційною.

В подальшому Законами України "Про державний бюджет" та всіма іншими Законами зміни до частини 3 ст.43 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вносились.

Отже, після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення була відновлена дія редакція частини третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців».

Таким чином, оскільки на дату звільнення позивача зі служби діяла редакція частини третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», за правилами якої пенсії особам, які мають право на них за цим Законом, обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, за останньою штатною посадою перед звільненням то обчислення відповідачем пенсій позивачу із грошового забезпечення з урахуванням відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.05.2014 року у справі № 21-147а14.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання відповідача перерахувати пенсію позивачу відповідно до ст.43 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу).

Проте, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з грошового забезпечення в визначеній конкретній грошовій сумі 4045,96 грн., оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування до пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

Крім того, суд першої інстанції невірно вирішив питання щодо позовних вимог позивача поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_2 за період з 22.12.2010 року по 25.09.2014 року, слід залишити без розгляду.

З огляду на зазначене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції--скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії за період 22.12.2010 року по 25.09.2014 року ,- залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову.

Позов задовльнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідний оклад за посадою, військове (спеціальне) звання, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством, і провести відповідні виплати з урахуванням виплаченої пенсії з 26.02.2015 року.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.