Справа № 824/1002/15-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/1002/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Григоряк У.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу прокурора Чернівецької області №325-к від 23.04.2015 року ОСОБА_1, юриста 3 класу звільнено з посади прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області, на підставі встановлених комісією фактів порушень Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури, що призвело до порушення норм КПК України в частині повернення речового доказу.

Позивач вважає даний наказ незаконним, зокрема, в частині звільнення з органів прокуратури, таким, що підлягає скасуванню в цій частині, а себе таким, який повинен бути поновлений на роботі, виходячи з наступного.

Службовим розслідуванням, проведеним прокуратурою Чернівецької області встановлено, що прокурор прокуратури Першотравневого району м. Чернівці Столяр ОСОБА_5 здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №20000888 не вжив заходів щодо забезпечення швидкого, всебічного, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження, невідкладного скасування незаконної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, чим допустив грубе порушення вимог п.7 ч.2 ст. 36 КПК України та пунктів 1.2, 1.3, 6.2 наказу Генерального прокурора України № 4-гн - 2012 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Висновки прокуратури області позивач вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Так, вказує, що ним здійснено перевірку законності дій та процесуальних документів слідчого, внаслідок яких було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №20000888 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Позивач зазначає, що вважав постанову законною, такою, що відповідає фактичним обставинам провадження, підстав для її скасування ним не вбачалось, оскільки: 23.01.2015 року до слідчого Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_6, який проводив досудове розслідування кримінального провадження № 20000888, від потерпілого ОСОБА_7 та громадянина ОСОБА_8 надійшли письмові заяви про те, що усі суперечності між ними вирішені. ОСОБА_7 (потерпілий) просив кримінальне провадження закрити, а від обвинувачення відмовився, оскільки йому повернули автомобіль, що став підставою для звернення до правоохоронних органів. Слідчий на підставі даних заяв та інших матеріалів прийняв рішення про закриття даного провадження.

30.01.2015 року перевіркою законності постанови про закриття вищезазначеного кримінального провадження встановлено, що підстав для її скасування не вбачалось. Провадження направлено за минуванням потреби до Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Постанова про закриття кримінального провадження, яка у наказі №325 про звільнення встановлена як незаконна, містила крім інших і рішення про долю речового доказу по справі. У постанові слідчого вказувалось на повернення речового доказу власнику, пункт 2 резолютивної частини, де зазначено: «Речовий доказ, а саме транспортний засіб - вантажний фургон «Dodge Sprinter 2500», 2006 року випуску, кузов №WD0РО80, р/н НОМЕР_1, який знаходився на зберіганні на штраф майданчику «Інформресурс» (м.Чернівці, вул. Заводська, 22) повернути ОСОБА_8, який на момент закриття даного кримінального провадження являється законним власником вищевказаного автомобіля».

Дане рішення слідчого, вказує позивач, ґрунтувалось на законних підставах, оскільки власником транспортного засобу на момент закриття кримінального провадження був громадянин ОСОБА_8, про що свідчили відомості у базах даних ДАІ та МРЕВ, до того ж, дану обставину доводило і свідоцтво про реєстрацію ТЗ на ім'я ОСОБА_8

За вказаних підстав, позивач вважає, що відповідач прийшов до хибного висновку про порушення ним норм матеріального чи процесуального права, а саме п.7 ч.2 ст. 36 КПК України, п.п. 1.2, 1.3, 6.2 наказу Генерального прокурора України №4-гн-20г2 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Позивач також спростовує обставини, викладені в абзаці 2 наказу про звільнення, що полягають у тому, що ОСОБА_1, будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 20000888, упродовж грудня 2014 року - березня 2015 року неодноразово вступав у позаслужбові стосунки корисливого характеру з фізичною особою - ОСОБА_7, який є стороною у цьому кримінальному провадженні, а саме: неодноразово зустрічався з останнім в робочий та поза робочий час, в тому числі у розважальних закладах, і поза межами здійснення процесуального керівництва обговорював з останнім як безпосередньо, так і по телефону, можливі шляхи вирішення питання про подальшу долю речового доказу у кримінальному провадженні, безкоштовно ремонтував у ОСОБА_7 автомобіль, яким користується, взамін на допомогу у вирішенні питання про повернення саме Лук 'яну М.І. речового доказу.

Вказані в наказі обставини, наполягає позивач, не відповідають дійсності, оскільки ґрунтуються на домислах, не відповідають фактичним взаємовідносинам в яких він як прокурор перебував зі стороною кримінального провадження. Такі взаємини мали виключно процесуальний характер та не передбачали отримання будь якої вигоди взамін на вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Позивач стверджує, що висновок службового розслідування, який став підставою для прийняття наказу №325 про звільнення ОСОБА_1 не підтверджений жодними доказами, які можуть підірвати авторитет прокуратури його вчинками, поширити серед громадян негативну думку щодо діяльності працівників прокуратури. Стосовно нього ні в період проведення службового розслідування, ні після цього не прийнято жодного рішення щодо порушення адміністративного, корупційного чи кримінального діяння, що підтверджували б його вину у скоєнні ганебного вчинку.

Окрім того, позивач зазначає, що припинення служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності прокурора, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Припинення державної служби за порушення Присяги застосовується у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої особи вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 21.05.2013 р. (№21-403а12), яка полягає у тому, що звільнення за порушення присяги може мати місце тоді, коли працівник скоїв проступок, який категорично суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

У зв'язку з незаконністю наказу №325к, який є предметом оскарження, позивач вважає, що його слід поновити на роботі на займаній ним до звільнення посаді та зобов'язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідач позов не визнав та надав суду письмові заперечення, в яких пояснив наступне.

Вивченням в ході службового розслідування матеріалів кримінального провадження №0000888 було встановлено, що рішення про долю речових доказів у справі прийнято слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_9 з порушенням вимог ч. 9 ст. 100 КПК України (в редакції зі змінами внесеними 18.04.2013), якою передбачено, що у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішуються ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається судом у відповідності до ст.ст. 171-174 КПК України.

Таким чином, слідчий самостійно вирішуючи питання про речові докази вийшов за межі наданих процесуальним законом повноважень, а процесуальний керівник ОСОБА_1 не вжив своєчасних заходів щодо ініціювання перед судом клопотання про вирішення подальшої долі транспортного засобу та погодив незаконну постанову слідчого, про що свідчить відповідна відмітка від 30.01.15 та підпис ОСОБА_1

В подальшому, беручи участь у розгляді Першотравневим районним судом м. Чернівці та апеляційним судом області скарги ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження, ОСОБА_1 не зорієнтував суд на наявність підстав для скасування незаконної постанови слідчого у зв'язку з порушенням вимог п. 9 ст. 100 КПК України щодо порядку вирішення долі речового доказу при закритті справи, що призвело до залишення скарги без задоволення та незаконного процесуального рішення в силі.

Водночас, зауважив відповідач, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.02.15, предметом оцінки суду була постанова про закриття кримінального провадження в частині наявності чи відсутності в діях ОСОБА_8 ознак складу ст.190 КК України. Питання законності повернення ОСОБА_8 речового доказу - транспортного засобу «Dodge Sprinter», що фактично було підставою для оскарження ОСОБА_7 постанови слідчого, судом не досліджувалося та не оцінювалося. Дане питання не перевірялося і апеляційною інстанцією при розгляді скарги ОСОБА_7

Крім того, під час службового розслідування встановлено, що будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні, зареєстрованому за заявою ОСОБА_7, ОСОБА_1 вступив у протиправні позаслужбові стосунки корисливого характеру з останнім. Зокрема, неодноразово зустрічався з ОСОБА_7 в робочий та поза робочий час, в тому числі у розважальних закладах; поза межами здійснення процесуального керівництва обговорював з останнім як безпосередньо, так і по телефону, можливі шляхи вирішення питання про подальшу долю речового доказу у кримінальному провадженні, взамін на допомогу у вирішенні ОСОБА_7 питання про повернення речового доказу безкоштовно ремонтував у останнього автомобіль, яким користується.

Наведене підтверджується поясненнями ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, аудіо- та відеозаписами розмов між ОСОБА_7 і ОСОБА_1, їх стенограмами та фото таблицями, які знаходяться в матеріалах службового розслідування.

У зв'язку з наведеним, висновком службового розслідування дії ОСОБА_1 визнано такими, що містять ознаки протиправних позаслужбових стосунків корисливого характеру з фізичними особами, та є дисциплінарним проступком, який дискредитує органи прокуратури.

На спростування доводів позивача про відсутність у нього транспортного засобу відповідачем повідомлено, що згідно з даними технічного паспорту на автомобіль WDB МЕRCEDES-ВЕNZ (кузов №2100371А028360), який зареєстрований на ОСОБА_12, ОСОБА_1 (позивач) має право на керування вказаним авто.

Також, на виконання доручення прокуратури області щодо надання інформації про працівників, що використовують транспортні засоби, прокуратурою Першотравневого району м. Чернівці у грудні 2014 року надані дані про використання ОСОБА_1 автомобіля МЕRCEDES-ВЕNZ 230, 1995 року випуску, д/н № НОМЕР_2.

Згідно з висновком службового розслідування, зазначив відповідач, в діях прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці юриста 3 класу ОСОБА_1 встановлені ознаки протиправних позаслужбових стосунків корисливого характеру з фізичними особами, що є порушенням Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, за вчинення якого останній підлягав звільненню з органів прокуратури Чернівецької області згідно вимог ст.ст. 2, 8, п. 5 ст. 9, ст.ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України та п.п. 2, 6 ч. 2 ст. 46-2, ч. З ст. 48 Закону України «Про прокуратуру».

За результатами проведеного службового розслідування, наказом прокурора області №325-к від 23.04.2015 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади та з органів прокуратури за порушення Присяги працівника прокуратури та скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, наполягає відповідач, здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту органів прокуратури України, відомчих наказів Генерального прокурора України та з урахуванням ступені тяжкості вчиненого ним проступку.

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що наказ прокурора області №325-к від 23.04.2015 є законним, а підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представники позивача наполягали на тому, що постанова про закриття кримінального провадження №0000888 є законною, а тому твердження відповідача про бездіяльність ОСОБА_1, що полягала у невжитті заходів щодо її скасування є підставними. Законність постанови підтверджена рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, апеляційним судом Чернівецької області.

Також, зазначили, що не відповідають дійсності відомості про наявність між ОСОБА_1 та стороною кримінального провадження протиправних позаслужбових стосунків корисливого характеру, зокрема, щодо долі речового доказу. Адже, пояснили, обговорення з ОСОБА_7 питання про долю речового доказу - ТЗ мало місце тільки в рамках закону та під час виконання позивачем своїх службових обов'язків.

Представник відповідача проти позову заперечувала, наполягала на відхиленні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у висновку службового розслідування.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом прокурора області №317к від 24.05.2013року був призначений стажистом на посаді слідчого Чернівецької міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, наказом №849к від 11.10.2013 року - стажистом на посаді прокурора прокуратури Першотравневого району міста Чернівці, а наказом № 338-к від 23.05.2014 року призначений на посаду прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці.

01.07.2014 року ОСОБА_1 прийняв Присягу працівника прокуратури України.

03.03.2015 року до прокуратури Чернівецької області надійшло доручення Генеральної прокуратури України про проведення службового розслідування у зв'язку з надходженням до управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ГПУ інформації про порушення працівниками органів прокуратури Чернівецької області, в тому числі ОСОБА_1, норм КПК України, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

На підставі розпоряджень прокурора області №50 від 04.03.2015 та № 75 від 03.04.2015, комісією прокуратури області було проведено службове розслідування, за результатами якого 21.04.2015 складено відповідний висновок.

В результаті дослідження висновку службового розслідування судом встановлені наступні обставини.

23.06.2014 року до Першотравневого РВ У МВС України в Чернівецькій області надійшла заява ОСОБА_7 про те, що 10.06.2014 ОСОБА_8 шахрайським шляхом, на підставі доручення переоформив на себе автомобіль марки «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_3, чим завдав матеріальну шкоду ОСОБА_7 на суму 172000 грн.

24.06.2014 року слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області внесено відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000888.

23.07.2014 року слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області, на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.07.2014 про тимчасовий доступ до речей та документів, вилучено у ОСОБА_8 транспортний засіб «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_3, який 24.07.2014 визнано в якості речового доказу та поміщено на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурс».

Процесуальним керівником у кримінальному даному кримінальному провадженні був призначений прокурор прокуратури Першотравневого району м. Чернівці ОСОБА_1

23.01.2015 року за результатом проведеного розслідування слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_13 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000888 на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, оскільки останній діяв на підставі наданого ним доручення, між ним та ОСОБА_7 наявні цивільно-правові відносини, що підтверджується відповідними борговими розписками, показаннями свідків, а також заявами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про відсутність будь яких претензій з даного приводу.

Автомобіль марки «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_3, 24.07.2014року повернуто ОСОБА_8 на підставі постанови слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження від 23.10.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці постанову про закриття кримінального провадження залишено в силі.

Разом з тим, в процесі перевірки встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зустрічався з ОСОБА_7 в робочий та поза робочий час, в тому числі у розважальних закладах; обговорював можливі шляхи вирішення питання про подальшу долю речового доказу у кримінальному провадженні, зокрема, за допомогу у вирішенні питання про повернення речового доказу ОСОБА_7 безкоштовно ремонтував автомобіль ОСОБА_1, яким той користується.

В зв'язку з наведеним, висновком службового розслідування дії ОСОБА_1 визнано такими, що містять ознаки протиправних позаслужбових стосунків корисливого характеру з фізичними особами, та є дисциплінарним проступком, який дискредитує органи прокуратури.

Судом в процесі розгляду справи та на підставі ухвали про витребування доказів від 04 червня 2015 року досліджено в судовому засіданні матеріали службового розслідування, окрім тих, що мають гриф "ДСК".

Так, встановлено, що вище наведені висновки підтверджені показами свідків, аудіо та відеозаписами розмов між ОСОБА_7 і ОСОБА_1, їх стенограмами та фото таблицями, які знаходяться в матеріалах службового розслідування.

Отже, матеріали службового розслідування, як встановлено судом, - підтверджують обставини, викладені у висновку службового розслідування.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в межах заявлених позовних вимог суд не оцінює дії позивача, а перевіряє рішення відповідача на предмет відповідності чинному законодавству, чи є воно обґрунтованим та чи прийнято його розсудливо, добросовісно та безсторонньо.

Так, відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову суд звертає увагу на такі обставини.

Позивач, як на підставу незаконності його звільнення посилається на те, що ухвала про закриття кримінального провадження, винесена слідчим та не скасована позивачем - залишена в силі Першотравневим районним судом м. Чернівці та апеляційним судом Чернівецької області.

Проте, рішення про його звільнення приймалося відповідачем за сукупністю підстав, що встановлені в процесі службового розслідування.

Так, службовим розслідуванням було встановлено порушення статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а саме, використання службового становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб та пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України №17гн від 22.09.2014 "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України".

Разом з тим, частиною другою статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, обґрунтовуючи законність прийнятого рішення спростував твердження позивача щодо наявності у останнього транспортного засобу.

Встановлено, що ОСОБА_1 має право на керування автомобілем WDB MERCEDES-BENZ, що зареєстрований на ОСОБА_12, користувався вказаним транспортним засобом.

Тому, суд ставить під сумнів спростування позивачем факту ремонту автомобіля, яким він користувався ОСОБА_7

Згідно зі ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України №123 від 28.11.2012, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Статтею 30 Кодексу встановлено відповідальність за порушення його вимог. Так, частиною першою визначено, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру" працівники прокуратури зобовязані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Зясування обставин за фактом порушення проводиться згідно з вказівкою керівника відповідного органу прокуратури, у необхідних випадках проводиться перевірка за процедурою, передбаченою Дисциплінарним статутом прокуратури України та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури України (ч. 2 ст. 30 Кодексу).

Відповідно до положень ст.46 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури".

Проаналізувавши текст Присяги, слід дійти висновку, що в основі поведінки працівника органів прокуратури закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Тому, складаючи Присягу, працівник прокуратури покладає на себе не лише певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Згідно з частиною третьою статті 48 Закону №1697-VII за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи вчинення ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Частиною 1 статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Положеннями статті 9 Статуту передбачено, що дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Згідно із статтею 11 Статуту прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

У відповідності до статті 48-1 Закону №1697-VII прокурори і слідчі прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у своїй службовій діяльності та поза нею.

Пункт 2 частини 2 статті 46-2 Закону №1697-VII передбачає, що прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках як порушення Присяги працівника прокуратури чи відмови від її прийняття.

Звільнення за порушення присяги може мати місце тоді, коли працівник скоїв проступок, який категорично суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.05.2013 року у справі № 21-403а12.

Враховуючи викладені вище положення чинного законодавства, суд погоджується з тим, що вчинені позивачем дії в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000888 становлять собою порушення Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, тому оскаржуваний позивачем наказ в частині його звільнення з посади прокурора та з органів прокуратури області є законним та обґрунтованим.

Відтак, позовні вимоги про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова в повному обсязі складена 26 червня 2015 р.

Суддя Г.Г. Спіжавка