Справа № 2а-184/12
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року № 9104/178439/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року в справі № 2a-0770/184/12 за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_3 до управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України в Закарпатській області, відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського міського управління МВС України у Закарпатській області, Державної міграційної служби України в Закарпатській області щодо реєстрації особи громадянином України, видачі паспорта громадянина України та продовження терміну тимчасової реєстрації іноземцям,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_3 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просили зобовязати управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України у Закарпатській області та відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського МУ управління МВС України у Закарпатській області зареєструвати громадянином України та видати паспорт громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязати управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України у Закарпатській області продовжити термін перебування в Україні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що неповнолітньому ОСОБА_6 незаконно відмовлено в отриманні паспорта громадянина України та існують всі законні підстави для продовження громадянам ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 терміну перебування в Україні.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржили ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_3, які вважають, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просили скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким їхні позовні вимоги задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, громадянин ОСОБА_8 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1987 року постійно мешкає в м.Ужгороді. Замість паспорта громадянина СРСР він отримав паспорт громадянина ОСОБА_8.

ОСОБА_5 з ним проживають дружина, також громадянка ОСОБА_8 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та їхній син ОСОБА_6, який народився 18 липня 1995 року в м.Ужгороді, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Останній від дня народження й до даного часу постійно проживає в м.Ужгороді, навчається в 10-му класі навчально-виховного комплексу «Ужгородський економічний ліцей, ЗОШ І-ІІ ступенів». 18 липня 2011 року ОСОБА_6 виповнилося 16 років.

За згодою батьків неповнолітній ОСОБА_6 хоче стати громадянином України та відповідно отримати паспорт громадянина України.

З моменту виповнення йому 16 років, тобто з липня 2011 року, довіритель, позивач ОСОБА_2, звертався до відповідачів щодо розяснення порядку реєстрації громадянином України та видачі паспорту громадянина України його сину.

Крім того, він та його дружина позивач ОСОБА_3 мали тимчасову реєстрацію (чергове продовження терміну перебування в Україні) до 28 жовтня 2011 року.

Позивачі стверджують, що відповідачі не надавали офіційних розяснень з приводу невидачі паспорту громадянина України неповнолітньому ОСОБА_6 та з приводу непродовження терміну перебування на території України позивачам, які є піклувальниками неповнолітнього ОСОБА_6

18 листопада 2011 року представник позивача звернувся з офіційним запитом до відповідачів з приводу вище зазначених питань.

9 грудня 2011 року з управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України у Закарпатській області листом отримано офіційну відповідь за вих.№ 19/м-3 від 07.12.2011 року.

У відповіді зазначено, що неповнолітньому ОСОБА_6 в отриманні паспорта громадянина України відмовлено, у звязку з тим, що відповідно до статті 11 Закону ОСОБА_7 ОСОБА_8 «Про громадянство ОСОБА_7 ОСОБА_8» дитина, батьки якої на момент її народження перебувають в громадянстві ОСОБА_7 ОСОБА_8, набуває громадянство ОСОБА_8 незалежно від місця народження.

Незважаючи на те, що у запиті зазначалось, що сама дитина, а також його батьки позивачі бажають отримання українського громадянства сином, у відповіді зазначено, що особі, народженій в Україні, необхідно отримати паспорт громадянина ОСОБА_8, для чого необхідно звернутись у Посольство ОСОБА_7 ОСОБА_8: м.Київ, вул.Володимирська, 45.

Щодо продовження терміну перебування в Україні позивачів у листі зазначено, що громадянин ОСОБА_8 ОСОБА_2 09 квітня 2009 року, 26 січня 2010 року і 11 квітня 2011 року, а його дружина, громадянка ОСОБА_8 ОСОБА_3 9 квітня 2009 року притягувались до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) за порушення правил перебування іноземців в Україні.

А відповідно до пункту 16 Інструкції про порядок продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України № 1456 від 01.12.2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 18 грудня 2003 року за № 1180/8501 (надалі Інструкція № 1456), наявність фактів порушення законодавства України під час попереднього чи теперішнього перебування на її території є підставою для відмови іноземцям та особам без громадянства в продовженні терміну перебування в Україні.

Дану відповідь позивачі вважають як офіційну відмову органу виконавчої влади у наданні розяснень щодо порядку реєстрації громадянином України, видачі паспорту громадянина України та у продовженні позивачам терміну перебування на її території.

Також, листом Державної міграційної служби від 26.12.2011 року за вих.№ 49/6-13035 представнику позивачів розяснено, що в звязку з відсутністю у ОСОБА_6 документів, що посвідчують особу, необхідно звернутися до Посольства ОСОБА_7 ОСОБА_8 в Україні для отримання паспортного документа чи довідки, що підтверджує чи спростовує належність до громадянства ОСОБА_7 ОСОБА_8.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, а дії відповідачів правомірними, оскільки позивачами не надано жодних документів, які б визначали законність їх перебування на території України, а тому на них не поширюються норми законодавства, які чинні в Україні. Крім того, 28.11.2011 року закінчилась реєстрація позивачів на території України, однак вони не зверталися з відповідною заявою разом із заявою приймаючої сторони до відповідного органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

При цьому суд погодився із доводами представників відповідачів про те, що сукупність фактів, викладених у запереченнях, повністю спростовують викладене у позовній заяві та підтверджує законність відмов в отриманні паспорта громадянина України неповнолітньому ОСОБА_6 та продовженні терміну перебування в Україні громадянам ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 2 частини першої статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються громадянство, правосубєктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Питання продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України унормовані статтею 17 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, повязаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Процедуру приймання та розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців визначає Порядок розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.08.2011 року № 601 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2011 року за № 1112/19850 (чинний на час виникнення спірних правовідносин; надалі Порядок).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку для продовження терміну перебування письмові звернення іноземців чи осіб без громадянства та приймаючої їх сторони не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення терміну дії реєстрації подаються за місцем проживання цих осіб до територіальних органів чи підрозділів Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України.

Пунктом 2.5 Порядку визначено перелік документів, які подаються для продовження терміну перебування іноземців та осіб без громадянства, зокрема, копія посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець чи особа без громадянства), засвідчена підписом власника.

За приписами пункту 5.1 Порядку іноземцям та особам без громадянства відмовляється в продовженні терміну перебування в Україні за таких підстав:

5.1.4. Якщо встановлено факти порушення ними законодавства України під час попереднього перебування в Україні.

5.1.8. Якщо ними порушено терміни подання заяви про продовження терміну перебування в Україні, установлені пунктом 2.1 розділу II цього Порядку.

Крім того, за приписами пункту 27 Правил вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074, продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені у пунктах 20 і 21 цих Правил і прибули на тривале перебування з метою навчання, працевлаштування, у приватних справах тощо, здійснюється територіальними органами або підрозділами Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в порядку, встановленому МВС. Відповідні документи оформляються на підставі письмових звернень іноземця та особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше ніж за 3 робочих дні до закінчення дії реєстрації. У продовженні терміну може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та коштів для покриття витрат, повязаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законними підставами перебування на території України для іноземців та осіб без громадянства є реєстрація на території України паспортного документа або наявність посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, або документів, що посвідчують отримання статусу біженця чи притулку в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (надалі Закон № 2235-III) проживання на території України на законних підставах це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Із матеріалів справи видно, що термін реєстрації позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території України закінчився 28 жовтня 2011 року, що підтверджується відмітками про це (штампами) у їхніх паспортах, у звязку з чим вони звернулися до начальника управління ГІРФО управління МВС в Закарпатській області із заявами від 24 жовтня 2011 року про продовження терміну перебування в Україні до 28 квітня 2012 року (заяви містять згоду приймаючої сторони в Україні на тимчасове проживання заявників); до заяви долучено копії фотокарток та паспортів цих осіб. Через неможливість подати ці документи особисто вони були надіслані адресату поштою, що підтверджується копіями опису вкладення до рекомендованого листа, конверта, повідомлення про вручення поштового відправлення, заяв та паспортів.

Підставою для відмови в продовженні терміну перебування в Україні вказаних осіб, з посиланням на пункт 16 Інструкції № 1456, зазначено те, що вони притягувались до адміністративної відповідальності за статтею 203-1 КУпАП за порушення правил перебування іноземців в Україні, зокрема: ОСОБА_2 09 квітня 2009 року, 26 січня 2010 року і 11 квітня 2011 року, а ОСОБА_3 9 квітня 2009 року.

Проте, у матеріалах справи є лише постанови від 28.05.2009 року (прийняті на підставі протоколів про адміністративне правопорушення від 09.04.2009 року) та від 22 лютого 2010 року (прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 26.01.2010 року); згідно із поясненнями позивачів, штрафи за цими постановами були своєчасно сплачені. Докази про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у квітні 2011 року в справі відсутні; представник відповідача заявив про неможливість подання цього доказу.

Відповідно до статті 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Тобто, відповідно до наявних у справі доказів та вказаної норми КУпАП, станом на час звернення щодо продовження строку перебування в Україні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважались такими, що не були піддані адміністративному стягненню; інших підстав для відмови в продовженні терміну перебування в Україні у листі не зазначено і судом не встановлено.

З урахуванням зазначеного, а також того, що зазначені особи перебували на території України правомірно, що підтверджується штампами в паспортах позивачів про продовження термінів перебування, своєчасно звернулися із заявами про продовження строку перебування в Україні, заяви містили гарантії від приймаючої сторони, відмова в продовженні терміну перебування вказаних осіб в Україні не відповідала правовим нормам та фактичним обставинам.

Щодо отримання паспорта громадянина України неповнолітнім ОСОБА_6 колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Підстави набуття громадянства України визначені статтею 6 Закону № 2235-III, відповідно до якої громадянство України набувається, зокрема: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 7 Закону № 2235-III особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України.

Згідно із частиною третьою статті 8 Закону № 2235-III дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобовязання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено, відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі Закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006).

Пунктом 20 цього Порядку встановлено, що для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків (частина четверта статті 7 Закону), один з її батьків подає:

а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням;

б) копію свідоцтва про народження особи;

в) копії документів, які підтверджують факт перебування батьків особи у громадянстві іншої держави (інших держав) на момент її народження;

г) копії документів, які підтверджують факт проживання на законних підставах батьків особи на території України на момент її народження;

д) декларацію про ненабуття особою за народженням громадянства жодного з батьків.

Відповідно до пункту 38 вказаного Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка постійно проживала на території УРСР і є особою без громадянства або іноземцем (частина друга статті 8 Закону), один із батьків дитини або опікун чи піклувальник подає документи, передбачені підпунктами «а» «г» пункту 37 цього Порядку, а також: копію свідоцтва про народження дитини; документ, що підтверджує факт постійного проживання дитини на території УРСР.

Такими документами, згідно із пунктом 37 цього Порядку, зокрема, є:

а) заява про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини;

в) заява дитини віком від 14 до 18 років про згоду щодо набуття громадянства України;

г) один із таких документів:

- декларація про відсутність у дитини іноземного громадянства для дітей, які є особами без громадянства;

- зобовязання припинити іноземне громадянство для дітей, які є іноземцями.

- заява про зміну громадянства для дітей-іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

д) копія свідоцтва про народження дитини або будь-який інший документ, що підтверджує факт народження дитини на території УРСР.

На підставі аналізу зазначених вище норм законодавства та враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема те, що ОСОБА_6 народився на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, зазначені причини відмови у документуванні останнього паспортом громадянина України (а також вказівки і рекомендації) не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і порушують визначену законодавством процедуру отримання громадянства, при тому, що вказану процедуру заявникам розяснено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не у відповідності з вимогами цієї статті, у звязку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати.

Враховуючи зазначене, а також те, що суд не може підміняти компетентний орган у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позов необхідно задовольнити частково і зобовязати відповідачів (чи їх правонаступників станом на час виконання судового рішення, шляхом заміни відповідачів в ході здійснення виконавчого провадження) повторно розглянути звернення позивачів і вирішити їх згідно з вимогами законодавства, у встановлений законодавством строк та з урахуванням доводів (висновків) цієї постанови.

Відповідно до статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року в адміністративній справі № 2a-0770/184/12 скасувати.

Позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобовязати управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України в Закарпатській області, відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського міського управління МВС України у Закарпатській області повторно розглянути і вирішити згідно з вимогами законодавства та у встановлений законодавством строк заяви ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, про продовження терміну перебування в Україні та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, щодо реєстрації його громадянином України та видачі паспорта громадянина України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_1

Постанова складена у повному обсязі 26 червня 2015 року.