Справа № 820/3472/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 червня 2015 р. № 820/3472/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Горшкова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали позовної заяви Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області до Товарства з обмеженою відповідальністю "Карпос" про накладення арешту на кошти,-

ВСТАНОВИВ:

Західна об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулась з адміністративним позовом до Товарства з обмеженою відповідальністю "Карпос", в якому просить накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться на банківських рахунках платника податків ТОВ "КАРПОС".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача наявний податковий борг, який платником у добровільному порядку не погашений, у зв'язку з чим податковий орган на виконання повноважень згідно з Податковим кодексом України, просить суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 30.06.2015 року не прибув, проте надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, у зазначене судове засідання, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно приписів ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Карпос» зареєстроване за юридичною адресою: 61052, м. Харків, вул. Мала Панасівська, буд.1, згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Перебуває на податковому обліку як платник податків в Західній ОДПІ з 28.12.2006 року, згідно ідентифікаційних даних.

Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивача до суду з вищезазначеною вимогою є наявність боргу:

- з податку на додану вартість у сумі 531404, 80грн., що виник на підставі: податкових декларацій № від 19.10.2012 року, № від 20.11.2012 року, № від 19.12.2012 року, № від 18.01.2013 року, № від 20.02.2013 року, № від 11.03.2013року, № від 19.04.2013 року, податкових повідомлень-рішень № 002652302 від 12.06.2012 року, № 000241503 від 15.01.2014 року, № від 12.06.2012 року;

- з податку на прибуток приватних підприємств, який виник на підставі:податкових декларацій № від 02.11.2012 року, № від 11.02.2013 року та податкових повідомлень-рішень № від 12.06.2012 року та № від 12.06.2012року;

- по авансовим внескам з податку на прибуток приватних підприємств, що виник на підставі податкових декларацій № від 02.11.2012року, № від 11.02.2013року.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що суб'єктом владних повноважень до суду заявлена вимога про накладення арешту на грошові кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, що передбачена п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України.

З положень наведеної норми кодексу слідує, що підставами для застосування арешту коштів на банківському рахунку та інших цінностей в банку є 1) відсутність у платника податків, котрий має податковий борг, майна, 2) наявність у платника податків, котрий має податковий борг, майна, балансова вартість якого менше суми податкового боргу, 3) відсутність у платника податків, котрий має податковий борг, майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Оскільки перелічені підстави не тотожні підставам для застосування адміністративного арешту платника податків згідно з ст. 94 Податкового кодексу України, то суд доходить висновку, що арешт коштів в порядку п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України та арешт коштів в порядку ст. 94 Податкового кодексу України є різними процедурами реалізації суб'єктом владних повноважень управлінської функції.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи приписи ст. 11 КАС України, а також вищенаведених норм процесуального закону, суд зазначає, що звертаючись до суду, суб'єкт владних повноважень не подав належних та допустимих в розумінні ст. 70 КАС України доказів відсутності у відповідача майна.

Належних та допустимих доказів наявності у відповідача майна, балансова вартість якого менше суми податкового боргу чи доказів відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, матеріали справи не містять та на вимогу суду не надано.

До суду не подано позивачем доказів, що податковим керуючим здійснювалась перевірка платника податків з питання наявності активів, їх складу та структури, що можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу.

Наявність у відповідача лише податкового боргу, в розумінні п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України не є підставою для реалізацій податковим органом управлінської функції щодо накладення арешту та кошти та інші цінності, що знаходяться у банківських установах.

Окрім того, суд не встановив наявності у Західної ОДПІ об'єктивних та непереборних причин для неможливості реалізації у спірних правовідносин управлінської функції згідно з п.п. 20.1.5 ст.20 Податкового кодексу України шляхом звернення до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку глави 12 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Таким чином, суд зазначає, що податковий орган у спірних правовідносинах не забезпечив належного дотримання визначеного законом порядку реалізації владної управлінської функції з примусового (адміністративного) виконання податкового обов'язку за платника податків, не надав до суду доказів на підтвердження обставини, які визначені законодавцем як підстави для накладення арешту на кошти платника податків на рахунках у банку.

Самостійне добуття судом таких доказів на виконання приписів ст. 11 КАС України в даному конткретному випадку прямо суперечить ст.ст. 6, 8, 19 Конституції України, ч.ч. 1, 3 ст.2 КАС України, оскільки є нічим іншим як додатковим обгрунтуванням з боку суду безпідставно заявленої суб'єктом владних повноважень вимоги.

Окрім того, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не забезпечив належної реалізації владної управлінської функції, оскільки попередньо до звернення до суду не з'ясував обставин наявності у платника податків коштів на банківських рахунках та в ході розгляду адміністративної справи не подав суду належних та допустимих в розумінні ст. 70 КАС України доказів наявності у платника податків коштів на рахунках у банках, хоча в силу приписів п.п. 20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України вимога про арешт коштів може бути задоволена лише в разі надання суб'єктом владних повноважень таких доказів.

За відсутності таких коштів підстав для задоволення вимоги про арешт не існує, оскільки, як випливає з норми закону, арешту підлягають кошти, котрі знаходяться (теперішній час) в банку, а не кошти, які можуть бути зараховані на рахунки платника податків у банку в майбутньому.

Відтак, застосування арешту коштів в порядку п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України за відсутності безготівкових коштів на рахунку платника податків у установі банку є неможливим. Такий арешт буде тривати постійно, безперервно та нескінченно в часі, що суперечить запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Проте, матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції по справі та на підтвердження проведення необхідних заходів щодо погашення ТОВ «Карпос» податкового боргу шляхом продажу майна підприємства, яке перебуває у податковій заставі не надано до суду ані акту опису майна платника податків у податкову заставу, ані доказів звернення до суб`єкта господарювання з відповідним запитом для з'ясування наявності ліквідного майна, яке може бути передано у податкову заставу.

Водночас, Західною ОДПІ надано до суду довідку від 22.06.2015 року № 3032/9/20-33-10-10, відповідно до змісту якої зазначено, що контролюючим органом здійснювався ряд заходів для проведення стягнення податкового боргу з платника податків, а саме: на адресу підприємства направлявся поштою лист з повідомленням про заборгованість та пропозицією виділити активи у податкову заставу від 16.10.2014 року № 13449/10/20-33-11-02-16; лист оперативного управління ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 24.12.2014 року про не встановлення підприємства за юридичною адресою. Також, у даній довідці податковим органом зазначено, що з 05.07.2014 року по 03.06.2015 року відсутні надходження коштів в рахунок погашення податного боргу.

Судом не приймається до уваги лист Західною ОДПІ від 22.06.2015 року № 3032/9/20-33-10-10, оскільки податковим органом не надано до суду ані жодного зазначеного доказу, на який посилався контролюючий орган, ані належних доказів відсутності надходження коштів в рахунок погашення податкового боргу.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 7. 3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків (затверджений Наказ Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 року за № 568), для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що однією з необхідних умов для звернення податкового органу до суду із заявою про накладення арешту на кошти є прийняття попереднього рішення про застосування адміністративного арешту на майно підприємства.

Однак, матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції не надано до суду відповідного рішення про застосування адміністративного арешту майна підприємства.

Також, суд звертає увагу, що позивачем в прохальній частині не зазначено конкретну суму боргу підприємства, на яку слід накласти арешт в судовому порядку.

Розв'язуючи спір, суд бере до уваги, що в силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вказане завдання за правилом ч. 3 ст. 2 КАС України реалізується адміністративними судами шляхом перевірки чи прийняті суб'єктами владних повноважень рішення та чи вчинені суб'єктами владних повноважень дії або бездіяльність: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Оскільки судовим розглядом встановлено, що заявлена суб'єктом владних повноважень вимога порушує права та охоронювані законом інтереси платника податків, з огляду на те, що податковим органом не дотримано визначеного законом порядку реалізації владної управлінської функції та висунуто вимогу про накладення арешту на кошти за відсутності законодавчо встановлених підстав, то суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки накладення арешту на кошти та інші цінності ТОВ "Карпос" не призведе до забезпечення стягнення податкового боргу, з огляду на недотримання конролюючим органом вимог ст. 94 ПК України.

Окрім того, наявність у відповідача податкового боргу не може бути єдиною підставою для застосування арешту коштів платника податків, оскільки це порушить конституційні права відповідача щодо користування іншими коштами та цінностями, які можуть знаходитися на його розрахункових рахунках.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного суду України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Західної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області до Товарства з обмеженою відповідальністю "Карпос" про накладення арешту на кошти - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України

Суддя Горшкова О.О.