Справа № 826/759/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/759/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Романчук О.М., Шелест С.Б.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Дяченка С.В.,

представника відповідача - Прокопенка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в місті Києві до Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу» про зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в місті Києві звернулася у суд із позовом до Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу», в якому просила зобов'язати відповідача виконати пункт 2 вимоги Держфінінспекції в м. Києві від 04.09.2014 №26-10-14-14/11597.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив із того, що вимоги органу Держфінінспекції, заявлені в даному позові, є законними та обґрунтованими.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

Як убачається із матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією в місті Києві проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.04.2013 по 01.06.2014, за підсумками якої складено акт від 30.07.2014 №10-30/2848 та встановлено порушення чинного законодавства у фінансово-господарській діяльності, зокрема, статті 10 Законів України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та «Про Державний бюджет України на 2014 рік», частини 2 статті 30 Бюджетного кодексу України, яке проявилось у неперерахуванні відповідачем до державного бюджету коштів у сумі 404,05 тис. грн, які надійшли від підприємств агропромислового комплексу в рахунок погашення боргу (позики) за отримані ними матеріально-технічні ресурси за рахунок проведення претензійно-позовної роботи.

У зв'язку із чим, Держфінінспекція в м. Києві, керуючись Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п. 6 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.10.2011 №1236, та п. 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, направила на адресу відповідача лист-вимогу від 04.09.2014 № 26-10-14-14/11597 щодо усунення порушень. Пунктом 2 цієї вимоги зобов'язано підконтрольну установу перерахувати до державного бюджету кошти, отримані в результаті повернутої заборгованості підприємствами агропромислового комплексу в сумі 405,05 тис. грн.

Оскільки відповідачем не виконано вимоги контролюючого органу, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов'язати відповідача виконати вказаний вище пункт вимоги від 04.09.2014 № 26-10-14-14/11597.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011, Держфінінспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Згідно пункту 7 цього Положення Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Аналогічні повноваження передбачені і для територіальних органів фінансового контролю - відповідно до пункту 6 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.10.2011 № 1236.

Також вищевказаними Положеннями установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з приписами пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14).

У справі, яка розглядається, Держфінінспекція в м. Києві пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому, як було з'ясовано судом, дана вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір.

З огляду на те, що такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про зобов'язання виконати вимогу.

Слід зазначити, що за змістом вищезгаданих Положень про Держфінспекцію та про її територіальні органи, орган державного фінансового контролю наділений правом звернутися до суду у разі, коли підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень з питань збереження і використання активів.

Приведена норма свідчить про те, що законодавець надав органу державного фінансового контролю право на таке звернення для забезпечення примусового стягнення незаконно відчужених активів (що є неможливим на підставі самої лише вимоги).

Таким чином, позов про зобов'язання виконати вимогу Держфінінспекції задоволенню не підлягає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в силу положень статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» вимога органу державного фінансового контролю є обов'язковою для виконання згідно закону, а тому не потребує винесення додаткового судового рішення з цього приводу. Вирішення питання про зобов'язання виконати вимогу в судовому порядку не є правильним способом захисту порушених прав держави. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року у справі № 825/3190/13-а та випливає з постанови Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року у справі №21-462а14.

Таким чином, задовольняючи даний позов, суд першої інстанції допустився помилкового застосування норм матеріального права, що регулюють повноваження та спосіб дії органу державного фінансового контролю, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, вимоги апелянта підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Державній фінансовій інспекції в місті Києві відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Романчук
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови складений 03 липня 2015 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Романчук О.М

Шелест С.Б.