Справа № 804/6634/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2015 р. Справа № 804/6634/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Перепелиця Л.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, до суду було надано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що в ході проведеної перевірки виявлено факт завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 117 311,33 грн. за рахунок здійснення господарських операцій з ТОВ «Кайрос ЛТД», які не спрямовані на реальне настання наслідків. Оскільки факт порушення вимог податкового законодавства відображено в акті перевірки, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Криворізькій північній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Відповідно до висновків вказаного акту позаплановою виїзною документальною перевіркою встановлено порушення:
1. п.185.1 ст. 185, п.186.1 ст. 186, п.187.1 ст. 187, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищеного податковий кредит з податку на додану вартість всього на загальну суму: 117 311,33 грн., а саме: - за січень 2014 року - 117 311, 33 грн.
Не погодившись з вказаними актом позивачем було подано письмові заперечення.
Вирішуючи правомірність визначеного податковим органом ТОВ «Лінксервіс» грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а також з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування суд зазначає, що йому належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Вказана позиція викладена в Листах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року №1936/11/13-11.
Зокрема, у листі Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» проаналізовано відповідні законодавчі норми та наголошено на тому, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції.
Відповідно до зазначеного Листа, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, якщо реальність здійснених господарських операцій ставиться під сумнів.
З акту перевірки та матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для винесення оспорюванного рішення стали наступні обставини.
В ході проведеної перевірки встановлено, що ТОВ «Лінксервіс» мало взаємовідносини з ТОВ «Кайрос ЛТД» на підставі укладених договорів, відображених у акті перевірки.
Згідно висновків податкового органу операції між позивачем та ТОВ «Кайрос ЛТД» не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети), оскільки за результатами перевірки неможливо підтвердити факт реального здійснення господарської операції, що й стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
З метою підтвердження або спростування висновків податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом суд не обмежується виключно формальним застосуванням приписів Податкового кодексу України, а віддає перевагу встановленню фактичних обставин та достовірності поданих доказів над їх формальною наявністю та відповідністю за зовнішніми ознаками вимогам нормативних актів.
Досліджуючи господарські операції, по яким позивачем сформовано спірну суму податкового кредиту з податку на додану вартість, судом встановлено наступне.
17.01.2013 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Кайрос ЛТД» (продавець) укладено договір № 17, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар згідно видаткових накладних.
На підставі вписаних ТОВ «Кайрос ЛТД» податкових накладних позивачем включено до податкового кредиту з податку на додану вартість суму 117 311, 33 грн.
Придбаний позивачем товар використовувався ним у власній господарській діяльності, зокрема частина придбаного товару реалізована ПАТ «Промислово-виробничому підприємству «Кривбасвибухпром» на загальну суму 6502,08 грн., в т.ч. ПДВ - 1083,68 грн.
Інша частина товару на загальну суму ПДВ 116227,65 грн. станом на час проведення перевірки знаходилась на складі ТОВ «Лінксервіс», що також було встановлено в ході перевірки та відображено в акті перевірки.
Оскільки, як вже було судом зазначено вище, факт транспортування придбаного товару підтверджується наданими документами, товар отримувався за довіреністю працівником позивача, вказані обставини свідчать про безпідставність тверджень відповідача щодо нереальності здійснення господарських операцій.
Отже, з огляду на вказане, висновок відповідача про не підтвердження операцій між позивачем і ТОВ «Кайрос ЛТД», а також про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставним і необґрунтованим.
Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Порядок формування податкового кредиту визначений статтею 198 Податкового кодексу України. Вказаною статтею встановлено наступне.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ( пункт 198.1.).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2.).
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3.).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6.).
Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Кайрос ЛТД» товари використовувались позивачем у власній господарській діяльності.
Позивачем надано до суду як первинні бухгалтерські документи так і всі інші документи, якими оформлені дані операції, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів. При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган ані в Акті перевірки, ані в ході судового розгляду не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.
Податковим органом не надано суду доказів щодо наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, порушення порядку складання первинних бухгалтерських документів, які підтверджуються факт здійснення господарських операцій, а висновки про неможливість здійснення господарських операції позивача з його контрагентом ґрунтується виключно на доводах викладених, зокрема в іншому акті перевірки ТОВ «Кайрос ЛТД», які піддані сумніву в ході судового розгляд справи.
Вказані обставини судом не можуть вважатись як такі, що належним чином підтверджують правомірність висновків податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач безпідставно дійшов до висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість в січні 2014 року на суму 117 311,33 грн.
Вказане призвело до неправомірного збільшення позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.
Так як, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 293,27 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс» судові витрати у розмірі 293,27 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Рівар» судові витрати у розмірі 293,27 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 22.06.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 22.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля