Справа № 808/7598/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 808/7598/14 Провадження № ДО/808/801/14
12:53 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бойченко Ю.П., суддів Нестеренко Л.О., Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Заболотньої Н.Ю. та представників:

позивача: не зявився

відповідача 1: ОСОБА_1

відповідача 2: ОСОБА_2

відповідача 3: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до 1. Міністерства внутрішніх справ України

2. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

3. Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, поновлення на посаді та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ 1667 о/с від 26.08.2014 в частині звільнення молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України №879 від 11.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ОСОБА_4 Краснолиманського MB, Дзержинського MB та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині звільнення з органів внутрішніх справ молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області;

- поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області;

- стягнути на користь ОСОБА_3 грошове утримання за час вимушеного прогулу з 11 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ніяких вчинків, які б суперечили інтересам служби та покладеним на нього обовязкам, а також тих, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не скоював, у звязку з чим вважає оскаржувані накази МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ, безпідставними та протиправними. Позивач зазначає, що службове розслідування, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані накази, фактично не проводилось, з висновками службового розслідування позивач не знайомий. З урахуванням викладених обставин, позивач вважає протиправним наказ Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2014 року №879 та наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2014 року №1667 о/с «По особовому складу» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з органів внутрішніх справ.

В судовому засіданні, 11 грудня 2014 року, позивач підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судове засідання, 26 березня 2015 року, позивач не зявився, надав суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, вважають оскаржувані накази такими, що прийняті правомірно, у звязку із встановленими в ході проведеного службового розслідування обставинами щодо вчинення позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на адміністративний позов.

Від відповідача 3 до суду надійшла довідка-розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_3 за останні 2 місяці.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 26 березня 2015 року на підставі ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Позивач проходив службу у Краснолиманському МВ ГУМВС України в Донецькій області. Остання займана посада перед звільненням - заступник начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 11.08.2014 №807 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 11.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З зазначеного висновку вбачається, що за наслідками розслідування виявлено, що окремі працівники Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі позивач, активно співпрацювали з ополченцями ДНР, надавали їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі (стор. 13-14 Висновку).

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського МВ, слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

11.08.2014 МВС України було складено наказ від 11.08.2014 №879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Держинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (стор. 17-18 Наказу).

Згідно витягу з наказу від 26.08.2014 №1667 о/с МВС України, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вважаючи протиправним наказ відповідача 1 від 26.08.2014 №1667 о/с, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України та наказ від 11.08.2014 №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі відповідача 1 від 11.08.2014 №879 притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обовязки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014, затверджений міністром МВС України 11.08.2014 (далі Висновок службового розслідування).

Зазначеним Висновком службового розслідування (стор. 11-14 Висновку службового розслідування) встановлено, що окремі працівники Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі позивач, активно співпрацювали з ополченцями ДНР, надавали їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі.

Суд зазначає, що комісію із проведення службового розслідування було створено відповідачем 1 11.08.2014, згідно із наказом №807. Цим же числом був складений Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ відповідача 1 №879.

Суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначений Висновок.

З приводу Висновку службової перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

При цьому, обовязок суду щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, закріплений частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При відкритті провадження у справі суд зобовязував МВС України надати матеріали службового розслідування відносно позивача, а також зазначав про обовязок відповідача, як субєкта владних повноважень, надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, з приводу якого подано позов (з урахуванням первісних позовних вимог).

У звязку із наданням представником першого відповідача відомостей щодо направлення матеріалів службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області до Генеральної прокуратури України, ухвалою суду від 18.11.2014 у Генеральної прокуратури України були витребувані належним чином засвідчені копії зазначених матеріалів.

09.12.2014 від Генеральної прокуратури України надійшла відповідь (вих.№06/1-572вих-14 від 03.12.2014), що зазначені документи направлено за належністю до прокуратури Донецької області. Крім того, у вказаному листі зазначено, що до Генеральної прокуратури України надсилалась лише копія висновку та матеріалів службової перевірки (а не їх оригінали), проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 11.12.2014 витребувано від Міністерства внутрішніх справ України та від прокуратури Донецької області матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

09.02.2015 від прокуратури Донецької області, з супровідним листом від 03.02.2015 за вих.№17/1/3-90вих-15, надійшли копії висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області від 11.08.2014, проведеного комісією Міністерства внутрішніх справ України.

Аналогічний висновок надійшов від Міністерства внутрішніх справ України.

Зазначений Висновок не містить будь-яких відомостей щодо скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Витребувані матеріали службового розслідування, на підставі яких зроблені висновки що позивач активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відповідачем 1 та прокуратурою Донецької області суду не надані.

16.03.2015 від прокуратури Донецької області надійшов лист від 25.02.2015 за вих.№17/1/1-506вих-15 в якому зазначено, що матеріали перевірки службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області спрямовано до Запорізького окружного адміністративного суду на виконання ухвали судді Сіпаки А.В. від 05.02.2015 по справі №808/7411/14.

На запит суду суддею Сіпакою А.В. надано для дослідження зазначені матеріали службової перевірки.

Дослідженні судом матеріали службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, як про це зазначено у висновках службового розслідування.

Не містять таких відомостей і пояснення позивача, які надавались ним під час проведення службового розслідування.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів, викладених у Висновку службового розслідування стосовно скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в основу висновку про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, покладено нібито факт встановлення того, що позивач активно співпрацював з ополченцями ДНР та надавав їм допомогу. З яких джерел була встановлена зазначена інформація та чим підтверджується, у висновку службового розслідування не зазначено. Також не зазначено, чи є це офіційною (документально підтвердженою) чи анонімною інформацією.

Відповідачами не надано відповідних доказів, які б підтверджували вищезазначені факти чи скоєння позивачем інших протиправних дій.

В звязку з відсутністю доказів вчинення позивачем правопорушення на службі суд доходить висновку про безпідставність тверджень відповідача 1 про вчинення позивачем такого проступку.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів, які підтверджують скоєння ОСОБА_3 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, у звязку з чим накази МВС України № 879 від 11.08.2014 та № 1667 о/с від 26.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ прийняті протиправно, а відтак, позовні вимоги про їх скасування в цій частині підлягають задоволенню.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі Порядок № 100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки відповідача 3 від 08.04.2015 №18 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 3228,76 грн.

Відповідно до довідки відповідача 3 від 23.03.2015 №16 розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача, на час звільнення, становив 2674,50 грн., розмір середньоденного грошове забезпечення позивача, на час звільнення, становив 87,69 грн.

Відтак, станом на 26.08.2014 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 212 днів. (період часу з 27.08.2014 по 26.03.2015).

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 212 днів х 87,69 грн. = 18590,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Краснолиманському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 2674,50 грн. підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2014 року №879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ОСОБА_4, Краснолиманського MB, Дзержинського MB та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2014 року №1667 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

4. Поновити молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 на посаді заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 27.08.2014 року.

5. Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 27.08.2014 по 26.03.2015 у розмірі 18590 грн. 28 коп. (вісімнадцять тисяч пятсот девяносто гривень 28 копійок).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника сектору карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 2674 грн. 50 коп. (дві тисячі шістсот сімдесят чотири гривні 50 копійок) підлягає негайному виконанню.

.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ю.П.Бойченко

Суддя Л.О.Нестеренко

Суддя М.О.Семененко