Справа № 804/6629/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2015 р. Справа № 804/6629/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФПРОДИВ" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ та зобов'язання вчинити певні дії
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
Ухвалою суду від 05.06.2015 року відкрито провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив про те, що до 13.03.2015 року останній не був платником ПДВ, оскільки інформація про нього як платника ПДВ була відсутня у базі даних платників податку на додану вартість. Отже, до 13.03.2015 року позивач не повинен був взагалі подавати податкові декларації з ПДВ.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки оскаржуване рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який передбачений Конституцією та законами України. Відповідач вказує на те, що позивач не подавав податкові декларації з ПДВ за період квітень 2014 року липень 2014 року, що вбачається із бази даних податкового органу «Податковий блок». З серпня 2014 року по лютий 2015 року позивач подавав до податкового органу податкову звітність з ПДВ з нульовими показниками, яка листами відповідача не визнавалася податковою звітністю, оскільки позивач не був зареєстрований у базі платників ПДВ. Податкова декларація позивача з ПДВ за березень 2015 року також не була визнана відповідачем як податкова звітність, оскільки позивач листом від 29.04.2015 року прохав вважати вказану декларація такою, що подана помилково, а також у звязку з тим, що позивач у податковій декларації з ПДВ не зазначив повне найменування податкового органу. Також відповідач наголосив на тому, що останній згідно Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року № 1130, не має повноважень на внесення змін до Реєстру платників податку на додану вартість; дані повноваження має Державна фіскальна служба України, яка на підставі документів територіального органу ДФС здійснює відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.
Суд дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, встановив наступне.
Позивач є платником ПДВ з 14.09.2011 року, що вбачається з роздруківки з бази даних платників ПДВ, яка надана відповідачем.
21.11.2012 року рішенням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № 6 анульовано реєстрацію платника ПДВ ТОВ «ОФПРОДИВ».
У відповідності до п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення у адміністративній справі» скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Отже, з 06.02.2014 року рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № 6 про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «ОФПРОДИВ» є скасованим у судовому порядку, а тому не породжує жодних правових наслідків з моменту його прийняття.
За вказаних обставин судом відхиляються доводи позивача про те, що він поновлений платником ПДВ з 13.03.2015 року.
Судом також встановлено, що фактично позивача поновлено у електронній базі даних «Реєстр платників ПДВ» лише 13.03.2015 року, що вбачається з роздруківки з бази даних платників ПДВ, яка надана відповідачем.
Також судом встановлено, що позивач засобами поштового звязку подавав до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві податкові декларації з ПДВ за періоди квітень червень 2014 року, що вбачається з копій повідомлень про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи.
Згідно з роздруківки з бази даних податкового органу, яка надана відповідачем, та письмових пояснень відповідача, які містяться у матеріалах справи, вказана податкова звітність позивача з ПДВ значитися як не подана до податкового органу.
З липня 2014 року по березень 2015 року позивач у звязку із зміною податкової адреси подавав податкову звітність з ПДВ до відповідача.
Факт надання податкової звітності підтверджується копіями повідомлень про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи, квитанціями № 2 про доставлення податкових декларацій до податкового органу у електронній формі.
Відповідач листами, копії яких містяться у матеріалах справи, не визнав податковій декларації позивача з ПДВ за періоди липень 2014 року січень 2015 року податковою звітністю, оскільки інформація стосовно позивача як платника ПДВ була відсутня у базі даних платників ПДВ.
Податкова декларації позивача з ПДВ за лютий 2015 року прийнята відповідачем.
Податкова декларація з ПДВ за березень 2015 року не визнана відповідачем як податкова звітність, оскільки позивач листом від 29.04.2015 року № 29/04-15 просив не вважати податкову декларацію з ПДВ за березень 2015 року податковою декларацією, а також у звязку з тим, що позивач у податковій декларації з ПДВ не зазначив повне найменування податкового органу.
Судом під час розгляду справи встановлено, що у податкових деклараціях позивача з ПДВ за період з квітня по лютий 2015 року містилася інформація про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.
Лише у податковій декларації позивача з ПДВ за березень 2015 року містилася інформація про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, а саме: податковий кредит у розмірі 17 183,00 грн.
Податкові накладні та первинні документи стосовно господарських операцій позивача на підставі яких сформовано податковий кредит за березень 2015 року містяться у матеріалах справи.
Відповідач 29.04.2015 року прийняв рішення № 18 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ОФПРОДИВ» на підставі підпункту «г» п.184.1 ст. 184 ПК України.
Рішення мотивовано тим, що позивач з квітня 2014 року по березень 2015 року не подавав та подавав податкові декларації з ПДВ з показниками, які свідчать про відсутність постачання (придбання) товарів.

У відповідності до підпункту «г» п.184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Як вже було встановлено судом лише у податковій декларації позивача з ПДВ за березень 2015 року містилася інформація про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, а саме: податковий кредит у розмірі 17 183,00 грн.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 23.05.2011 року (номер у ЄРСР 16571531), поняття оподатковуваної поставки охоплює як операції з продажу товарів (послуг), так і операції з їх придбання.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що податкова декларація позивача з ПДВ за березень 2015 року не є податковою звітністю та є не прийнятою податковим органом з наступних причин.

У відповідності до п.49.15 ст. 49 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Отже, податкова декларація вважається не поданою за наявності одночасно двох умов: не відповідність її пунктам 48.3 і 48.4 статті 48 ПК України та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Судом встановлено, що відповідач не приймав рішення саме про відмову у прийняття податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року; останній прийняв рішення про не визнання податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року податковою звітністю, що вбачається з листа відповідача від 25.04.2015 року 5915, копія якого мітиться у матеріалах справи.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 року № 1503/12/13-12 «Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій» Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Оскільки відповідач прийняв рішення, яке оформлено листом від 25.04.2015 року 5915, не на підставі та не у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, то останнє не породжує правових наслідків передбачених у п.49.15 ст. 49 ПК України.

За вказаних обставин податкова декларація позивача з ПДВ за березень 2015 року не вважається не поданою.

Судом також відхиляються доводи відповідача про те, що оскільки позивач подав листа про не визнання податкової декларації за березень 2015 року, то остання вважається не поданою з наступних причин.

Судом встановлено, що позивач після направлення податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року направив відповідачу листа від 29.04.2015 року № 29/04-15, у якому просив не вважати подану декларацію податковою декларацією.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковим кодексом України не передбачено право податкового органу відмовляти у прийнятті податкової декларації з мотивів подання платником податків листа про не визнання податкової декларації.

Згідно п.49.11 ст. 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

За вказаних обставин лист позивача від 29.04.2015 року № 29/04-15 не може слугувати підставою для не визнання податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року.

Окрім того, позивач листом від 21.05.2015 року відкликав лист від 29.04.2015 року № 29/04-15 та просив визнати податкову декларацію з ПДВ за березень 2015 року.

Також судом відхиляються доводи відповідача про те, що не зазначення платником податків у податковій декларації з ПДВ за березень 2015 року повного найменування податкового органу може бути підставою для її не визнання податковою звітністю, оскільки даний недолік податкової декларації жодним чином не впливає на адміністрування податку на додану вартість податковим органом.

Оскільки судом під час розгляду справи встановлено, що податкова декларація позивача з ПДВ за березень 2015 року є поданою позивачем до податкового органу, а також те, що у останній позивачем заявлено суму податкового кредиту, що свідчить про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, то у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, тому що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців подав контролюючому органу декларацію з податку на додану вартість, яка свідчить про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

За вказаних обставин позовна вимога - визнати протиправним та скасувати рішення № 18 від 29.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ОФПРОДИВ» (, індивідуальний податковий номер 90) від 14.09.2011 року, прийняте Державною податкової інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги - зобовязати Державну податкову інспекцію у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області внести зміни до Реєстру платників податку на додану вартість про скасування анулювання реєстрації ТОВ «ОФПРОДИВ» (, індивідуальний податковий номер 90) від 14.09.2011 року, як платника ПДВ, то суд зазначає наступне.

За змістом п.5.10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року № 1130, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за ініціативою контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Таким чином, вказаним вище положенням встановлено лише обовязок територіального органу ДФС стосовно направлення судового рішення до ДФС України для внесення відповідних змін до реєстру платників ПДВ.

За вказаних обставин саме відповідач згідно чинного законодавства України не вправі вносити зміни до реєстру платників ПДВ на підставі рішення суду про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 18 від 29.04.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФПРОДИВ» (, індивідуальний податковий номер 90) від 14.09.2011 року, прийняте Державною податкової інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФПРОДИВ» судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 липня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 03.07.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_5