Справа № 577/948/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 р.Справа № 577/948/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015р. по справі № 577/948/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Конотопське лісове господарство", Мисливствознавця Державного підприємства "Конотопський лісгосп" ОСОБА_2

про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Державного підприємства "Конотопське лісове господарство", Мисливствознавця Державного підприємства "Конотопський лісгосп" ОСОБА_2, в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2015 року, винесену мисливствознавцем ДП "Конотопський лісгосп" ОСОБА_2, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.85 КУпАП.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 12 лютого 2015 року №18, винесену мисливствознавцем державного підприємства "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.85 КУпАП, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн. та надіслати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.85 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на новий розгляд.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що у постанові суду невірно вирішено позовні вимоги в тій частині, де апелянт вказує, що відповідно до ст.255 КУпАП адміністративні протоколи за ч.1 ст.85 КУпАП мають право складати лише уповноважені на те посадові особи органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі екології та природних ресурсів. Посадова особа ДП "Конотопський лісгосп" такою особою не є, і тому протокол, на підставі якого мене притягнено до відповідальності, є незаконним, бо протирічить ст.255 КУпАП, і ніякі посилання на загальні вказівки у інших законах не можуть відмінити того, що ст.255 КУпАП дає право складати протоколи за ч.1 ст.85 КУпАП лише уповноваженим на те особам органів екології та природних ресурсів. Жодного відношення до цих органів ДП "Конотопський лісгосп", не має, так як і складати протокол саме за цією частиною даної статті.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує про те, що не може бути притягнутий до відповідальності за ст.1 ст.85 КУпАП, оскільки відсутні як його вина, так і саме правопорушення. Виходячи з цього, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі та скасуванні постанови суду, якою його позов задоволений частково.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем - Державним підприємством "Конотопське лісове господарство", також подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 85, ст.ст. 279, 280, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, ст. 146 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що постановою мисливствознавця ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_2 від 12 лютого 2015 року № 18 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП (а.с. 5).

Фактичною підставою для прийняття вказаної постанови слугували висновки відповідача, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №18 від 09.11.2014 року про те, що позивач проводив полювання в групі осіб на відтворювальній ділянці № 3 поблизу с. Червоний Яр. Зброя була розряджена, запису про полювання у ККо не було, що є порушенням ч.1 ст.85 та п. 2 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" (а.с. 5).

За вчинене правопорушення до ОСОБА_1 згідно оскаржуваної постанови застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн. 00 коп.

Позивач оскаржив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що мисливствознавцем ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення були допущені суттєві порушення чинного законодавства, зокрема положень ст. ст. 279, 280, 283 КУпАП, які неможливо усунути в процесі розгляду справи, а відповідачем не надано беззаперечних та безумовних доказів на підтвердження правомірності складеної постанови від 12 лютого 2015 року № 18 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП.

Водночас, суд першої інстанції, посилаючись на положення п. 2 ч.1 ст. 293 КУпАП, яким передбачено, що при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення суд має право скасувати постанову і справу надіслати на новий розгляд, дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 18, складеного 9 листопада 2014 року старшим майстром ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_3, 9 листопада 2014 року о 12 год. 00 хв. вбачається, що ОСОБА_1 проводив полювання у відтворювальній дільниці № 3 поблизу с. Червоний Яр. Зброя була розряджена, запису про полювання у ККО не було, що є порушенням п.2 ст.20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання". В протоколі маються пояснення ОСОБА_1 про те, що він проводив полювання у дозволеному місці, з усіма необхідними документами (а.с.4).

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-19 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Як передбачено ст. 242 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням правил ведення мисливського господарства і полювання, передбачені статтею 50, частиною першою статті 85, статтями 91 2 і 188 5 цього Кодексу розглядає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право посадові особи, уповноважені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, керівники, заступник керівника з питань мисливського господарства, головні лісничі, головні мисливствознавці, державні районні мисливствознавці, керівники, головні лісничі, лісничі, головні мисливствознавці, мисливствознавці держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств.

Керівниками, заступником керівника з питань мисливського господарства, головними лісничими, головними мисливствознавцями, державними районними мисливствознавцями, керівниками, головними лісничими, лісничими, головними мисливствознавцями, мисливствознавцями держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств штраф до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за правопорушення, передбачені частиною першою статті 85 цього Кодексу, може стягуватися на місці.

Пунктами 1, 2 Положення "Про Державну лісову охорону", затвердженого постановою КМУ від 16 вересня 2009 року № 976 (далі по тексту - Положення), передбачено, що Державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

Метою діяльності держлісоохорони є здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів та об'єктів тваринного світу.

У відповідності до п.1 Указу Президента України від 13.04.2011, № 458/2011 "Про Положення про Державне агентство лісових ресурсів України" Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Виходячи зі змісту п.4 Положення основними завданнями держлісоохорони є: здійснення державного контролю за додержанням вимог лісового та мисливського законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; організація та координація заходів з охорони державного мисливського фонду.

До посадових осіб держлісоохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком (п.5 Положення).

В додатку до вищевказаного Положення зазначені посадові особи державної лісової охорони, коли вона діє у складі підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Дежлісагентства: керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), спеціалісти відділу (сектору) мисливського господарства всіх категорій, лісничий, державний районний мисливствознавець, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства.

Як встановлено п.7 Положення посадові особи держлісоохорони відповідно до покладених на неї завдань мають серед іншого право: перевіряти в установленому порядку в громадян і юридичних осіб наявність дозволів та інших документів на використання лісових ресурсів і користування лісами та на право полювання і використання ресурсів державного мисливського фонду; проводити перевірки додержання лісокористувачами, власниками лісів та користувачами мисливських угідь вимог нормативно-правових актів і нормативних документів з питань ведення лісового господарства та у галузі мисливського господарства та полювання; складати протоколи та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також у галузі мисливського господарства та полювання; видавати обов'язкові для виконання приписи з питань, що належать до їх повноважень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що згідно наказу по ДП "Конотопський лісгосп" від 6 листопада 2014 року №218 старшого майстра ОСОБА_3 було включено до складу рейдової бригади для кращої охорони мисливських угідь 8 та 9 листопада 2014 року (а.с.125).

В посадовій інструкції старшого майстра лісу ДП "Конотопський лісгосп" ОСОБА_3, яка затверджена директором лісгоспу, зазначено, що ОСОБА_3 самостійно складає протоколи про адміністративні правопорушення щодо порушення лісового законодавства та правил полювання (а.с.93-95).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол про адміністративне правопорушення № 18 відносно позивача складений уповноваженою на те посадовою особою.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови мисливствознавця ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_2 від 12 лютого 2015 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства України виходячи з наступного.

З постанови про накладення адміністративного стягнення № 18 від 12 лютого 2015 року, винесеної мисливствознавцем ДП "Конотопське лісове господарство" ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.85 КУпАП, бо проводив полювання у відтворювальній дільниці №3 поблизу с. Червоний Яр, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн. (а.с.5).

Згідно посадової інструкції мисливствознавця ДП "Конотопський лісгосп" ОСОБА_2, затвердженої директором лісгоспу 18 березня 2013 року, вона розглядає справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення за порушення правил ведення мисливського господарства та полювання (а.с.96,97).

Положеннями ч.4 ст. 38 КУпАП передбачено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Так, на час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення № 18 від 12 лютого 2015 року ще не була скасована постанова про закриття кримінального провадження від 16 січня 2015 року, прийнята слідчим СВ Конотопського МВ УМВС України в Сумській області Юрченком О.А., в якій було зазначено, що 9 листопада 2014 року до Конотопського МВ УМВС України в Сумській області надійшло повідомлення від співробітника ДП "Конотопський лісгосп" ОСОБА_5, що поблизу с. Червоний Яр Конотопського району виявлено браконьєрів. Виїздом на місце події серед болотистої місцевості в районі с. Червоний Яр було виявлено групу чоловіків з мисливською зброєю та набоями, в т.ч. ОСОБА_1 з мисливською рушницею "Зауер 12к" № НОМЕР_1 та 6 набоями. Будь-якої здобичі на місці події виявлено не було. Згідно наданих матеріалів з ДП "Конотопський лісгосп" група осіб з мисливською зброєю проводили незаконне полювання у забороненому місці, а саме: на території гідрологічного заказника "Грузчанський" в межах відтворювальної ділянки № 3 (а.с.6).

Дана постанова була скасована ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області від 3 березня 2015 року (а.с.37,38).

Тому постанова № 14 від 12 лютого 2015 року винесена в межах строку, зазначеного в ч. 4 ст. 38 КУпАП.

При цьому як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем по справі, про розгляд справи про адміністративне правопорушення 12 лютого 2015 року в ДП "Конотопський лісгосп" позивач був повідомлений (а.с.102), був присутній при розгляді справи, що він сам підтвердив.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення визначений ст. 279 КУпАП.

Вказаною нормою визначено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 12 лютого 2015 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача не були виконані вимоги ст. 279 КУпАП, позивачеві не були роз'яснені його права, не надана можливість надати пояснення та докази, які також не досліджувались.

Як пояснив суду першої інстанції сам позивач, в той день справи розглядались щодо всіх осіб, затриманих 9 листопада 2014 року. При цьому розгляд справи щодо нього тривав 3-4 хв., протокол не зачитувався, йому нічого не роз'яснялось, не пропонувалось надати пояснення, докази не досліджувались.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про не взяття до уваги пояснень ОСОБА_2, за якими при розгляді справи щодо позивача, зачитувався протокол, йому роз'яснювались права, надавалась можливість надати пояснення, оскільки відповідачка є заінтересованою особою, її пояснення суперечать зібраним у справі доказам, поясненням самої відповідачки, які вона давала 2 квітня 2015 року при розгляді іншої справи щодо ОСОБА_6В, коли пояснювала, що пройшло багато часу, тому вона не пам'ятає, яким чином 12 лютого 2015 року відбувався розгляд справ про адміністративне правопорушення, до того ж в той день таких справ було багато. Крім того, з постанови, винесеної ОСОБА_2 щодо позивача, видно, що, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.85 КУпАП, не погоджувався з протоколом про адміністративного правопорушення, що підтвердила сама ОСОБА_2, в ній не були досліджені докази, їм не надана належна оцінка. Також сама ОСОБА_2 пояснювала, що 12 лютого 2015 року нею розглядалися справи щодо всіх мисливців, що були затримані 9 листопада 2014 року. При розгляді всіх справ вона роз'яснювала права, надавала можливість подати пояснення. Але при цьому не могла пояснити, чому ж тоді постановою Конотопського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року за аналогічним позовом ОСОБА_7 її постанова від 12 лютого 2015 року щодо останнього була скасована та направлена на новий розгляд, у т.ч. у зв'язку з тим, що під час розгляду щодо ОСОБА_7 йому не роз'яснювались права та обов'язки, його пояснення не заслуховувались (а.с.128).

Згідно ст. 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства; полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах;

Відповідно до п.2 ч.1 ст.20 Закону з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється: полювання в заборонених для цього місцях, а саме: на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них; на відтворювальних ділянках (крім відстрілу і відлову хижих та шкідливих тварин);

Згідно п.1.3 Порядку визначення територій для охорони та відтворення мисливських тварин (відтворювальних ділянок), затвердженого наказом Держкомлісгоспу України від 22 січня 2004 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2004 року за № 158/8757, у цьому нормативно-правовому акті термін "відтворювальна ділянка" вживається в такому значенні: це частини території мисливських угідь, що визначаються користувачем з метою забезпечення охорони та відтворення мисливських тварин.

В п. 2.1 Порядку вказано, що відтворювальні ділянки можуть визначатись одним чи декількома контурами (масивами, урочищами, водоймами тощо) загальною площею не менше як 20 відсотків наданих у користування мисливських угідь.

Згідно п. 3.1,3.2 Порядку визначення відтворювальних ділянок погоджується з власником або користувачем земельної ділянки та оформляється наказом користувача мисливських угідь, у якому вказуються площа угідь, що виділяється з цією метою, з переліком кварталів, урочищ, водойм тощо, що входять до складу відтворювальної ділянки, детальним описом її меж, видом або групою видів мисливських тварин, для відтворення яких виділяється ділянка, визначається режим охорони мисливських тварин на цій території. Відмежування територій відтворювальних ділянок проводиться межовими попереджувальними знаками.

При цьому в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки з боку відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3 пояснили, що вони були присутні 9 листопада 2014 року на місці, де була затримана група мисливців, у т.ч. і позивач, добре знають по орієнтирам, що це відбувалось на території відтворювальної ділянки № 3. Мисливці заперечували проти того, що їх затримали на території відтворювальної ділянки №3, хоча позивач знав про це. При цьому жоден із свідків не пояснив, що в тому місці були будь-які позначки щодо цієї ділянки.

Свідок ОСОБА_3 також пояснив, що 9 листопада 2014 року він складав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення, на схемі місце події не відмічав, до протоколу схему не прикладав.

Відповідачі в судовому засіданні пояснювали, що перед видачею відстрільних карток восени 2014 року з позивачем проводився інструктаж, під час якого надавались роз'яснення щодо місць, в яких заборонено полювання, в т.ч. і на відтворювальних ділянках.

Однак в журналі реєстрації та видачі відстрільних карток ДП "Конотопський лісгосп" на 2014 рік, в якому, за поясненням відповідачів, є відмітка про проведення такого інструктажу, відсутнє підтвердження того, що з позивачем був проведений інструктаж щодо місць, в яких заборонено полювання, оскільки в журналі лише ставиться підпис стосовно сплати грошей (а.с. 56-62).

В судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач - мисливствознавець Державного підприємства "Конотопський лісгосп" ОСОБА_2, пояснила, що нею була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підстави протоколу № 14 про адміністративне правопорушення від 9 листопада 2014 року, постанови слідчого про закриття кримінального провадження та відеозапису подій. Тобто в даному випадку при розгляді справи і винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності до протоколу не було долучено схеми, на якій було б визначене точне місце вчинення позивачем правопорушення і на якій би мався підпис останнього, що свідчило б про погодження з ним місця події.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 9 листопада 2014 року він зробив на схемі відмітку про місце вчинення правопорушення, цю схему він передав слідчому. В подальшому він також відмічав таке місце на схемі (а.с.54). Але, за його ж поясненнями, такі відмітки він робив без участі затриманих мисливців, у т.ч. і позивача, місце вчинення правопорушення з ним не було погоджене.

В той же час, визначення на місцевості місця, в якому 09 листопада 2014 року був затриманий позивач, має суттєве значення для встановлення наявності чи відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП.

Беручи до уваги, що місце визначення точки на місцевості було проведене лише працівниками ДП "Конотопське лісове господарство" без присутності позивача та інших мисливців, що були затримані 09 листопада 2014 року, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині не врахування в якості доказу у справі технічну документацію по визначенню координат точки на місцевості, в якій засвідчений факт порушення правил полювання на відтворювальній ділянці № 3 мисливських угідь ДП "Конотопське лісове господарство", яка знаходиться в межах гідрологічного заказника місцевого значення "Грузчанський" (а.с.74-81).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, не було з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

У постанові про накладення адміністративного стягнення також не зазначені обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, що, відповідно до ст. 33 КУпАП, має бути враховано при накладенні адміністративного стягнення.

Окрім того, в порушення вимог ст. 283 КУпАП постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 12 лютого 2015 року не містить зазначення дати та часу вчинення правопорушення, опису обставин, встановлених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів також враховує, що, відповідно до ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування, а згідно п. 8 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України, не завершена, а тому, за таких обставин, оскільки в кримінальному провадженні не надана належна оцінка діям позивача, неможливо витребовувати будь-які протоколи слідчих дій і на їх підставі визначати місце правопорушення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що перевірка фактичних обставин вчинення 09 листопада 2014 року ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП, шляхом дослідження інших, крім протоколу про адміністративне правопорушення, джерел доказів не проводилося, при цьому при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивачу не були роз'яснені права і обов'язки, не надана можливість надати пояснення, не досліджувалися будь-які докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про скасування оскаржуваної постанови від 12.02.2015 року № 18.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення суд має право скасувати постанову і справу надіслати на новий розгляд.

Порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення передбачено також ст. 288 КУпАП, за правилами п. 3 ч. 1, якої постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, за змістом указаних правових норм, постанови про адміністративні правопорушення, прийняті судом, можуть бути оскаржені в порядку, визначеному КУпАП; для постанов, прийнятих іншими органами (посадовими особами), встановлено альтернативний порядок оскарження: або до вищестоящого органу (вищестоящої посадової особи), або до місцевого адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав - звернення до суду з відповідним адміністративним позовом є належним.

За правилами ст. 293 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи, що при розгляді даної справи судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідача прийнята з порушенням ст.ст. 279, 280, 283 КУпАП, які не можуть бути усунуті судом при розгляді даної адміністративної справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного адміністративного спору правомірно застосовано положення п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП, та направлено справу на новий розгляд.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи до яких віднесено і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року № 4191-VІ, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, підчас вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно довідки адвоката Кондратенка М.І., виданої на імя ОСОБА_1, правова допомога надавалась позивачеві по 1 год. при складанні позову та при участі в судовому засіданні. Мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 1218 грн., 40% якої становить 487,20 грн. (за 1 год.).

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на правову допомогу належить задовольнити частково в сумі 324,66 грн. (162,33 грн. + 487 грн.)

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015р. відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" - залишити без задоволення.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015 р. по справі № 577/948/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 03.07.2015 р.