Справа № 339/110/14-а 2-а/339/16/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/5621/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Левицької Н.Г., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Болехові Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплаченої пенсії,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в м. Болехові Івано-Франківської області (далі УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії по інвалідності в розмірі 20 179,08 гривень.

Вважає, що відповідачем безпідставно отримана пенсія по інвалідності, яку вона отримує з 07.05.1997 року, оскільки з січня 2012 року і по даний час вона є працевлаштована, про що не повідомила УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області, а така обставина впливає на виплату пенсії.

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року позов задоволений.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не порушувала, її вини в тому, що працюючи отримувала пенсію, немає, оскільки обставину свого працевлаштування вважала такою, що відома позивачу, тому що з її заробітної плати сплачувались внески до Пенсійного фонду України.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Суду пояснив, що з грудня 2013 року ОСОБА_2, подавши заяву в УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області, змінила вид пенсії і отримує пенсію як інвалід першої групи загального захворювання.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 з 07.05.1997 року УПФ України в м. Болехові призначена соціальна пенсія по інвалідності як інваліду І групи загального захворювання відповідно до ст.ст. 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також судом безспірно встановлено і визнається сторонами, що у липні 2012 року та з 01.01.2013 року і по день подання позову ОСОБА_2 працює на підприємстві ТзОВ «Західнафтохімбут» на посаді інженера-проектувальника і з її заробітку здійснюються відрахування єдиного соціального внеску. Розпорядженням УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області № 24 від 18.11.2013 року у звязку з виникненням переплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року та з 01.01.2012 року по 30.11.2013 року через працевлаштування ОСОБА_2 вирішено проводити стягнення з її пенсії у розмірі 20% щомісячно до повного погашення переплати.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що надмірна виплата пенсії ОСОБА_2 сталась з її вини, оскільки нею не було повідомлено про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії, а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача в користь УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, вважає їх поверхневими, зробленими без зясування істотних обставин справи і з порушенням матеріального права, і зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом, яке здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 93 даного Закону передбачено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено апеляційним судом, управлінням Пенсійного фонду України в м. Болехові Івано-Франківської області на підставі ст.ст. 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 призначена соціальна пенсія по інвалідності, як інваліду першої групи загального захворювання, оскільки на момент призначення пенсії 07.05.1997 року вона була непрацюючою та не мала права на трудову пенсію, що визнається позивачем.

Судом апеляційної інстанції з пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції та з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 на час працевлаштування у ТзОВ «Західнафтохімбут» права на трудову пенсію не набула.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на час працевлаштування мала право на соціальну пенсію, хоч і була працюючою, так як право на трудову пенсію було відсутнє.

Апеляційним судом встановлено також, що право на отримання трудової пенсії відповідач має з часу подання заяви 02.12.2013 року. Розпорядженням УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області № 106629 від 10.12.2013 року ОСОБА_2 була переведена на інший вид пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому висновок суду першої інстанції про те, що працевлаштування відповідача позбавило її права на отримання соціальної пенсії, а також про вину ОСОБА_2 у неповідомленні про це позивача, як про обставину, що впливає на розмір пенсії, є помилковим, оскільки працевлаштування відповідача не впливає на виплату соціальної пенсії, яку вона отримувала відповідно до вимог ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», бо на момент призначення їй пенсії і на момент працевлаштування ОСОБА_2 не мала права на трудову пенсію.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 103 даного Закону встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Таким чином, оскільки органом, що призначив ОСОБА_2 пенсію, винесено рішення (розпорядження УПФ України в м. Болехові Івано-Франківської області № 24 від 18.11.2013 року) про стягнення з неї надміру виплаченої пенсії, то підстав для стягнення такої в судовому порядку немає, оскільки припинення виплати пенсії ОСОБА_2 не відбулося і заборгованість може стягуватися із пенсії до повного її погашення, як передбачено вимогами ст. 103 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2014 року у справі № 339/110/14-а скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: Н.Г. Левицька

ОСОБА_3