Справа № 825/1374/15-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1374/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Літвіної Н.М.

Суддів Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_1 по ОСОБА_1 ..

Визнано неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 575 від 10 грудня 2014 року (додаток №1) за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 4 545, 96 грн.

Стягнуто з Військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 4 545 (сорок п`ять тисяч сорок п`ять) грн. 96 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Військова частина НОМЕР_1 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом військового комісара Чернігівського ОМВК ОСОБА_1 № 39 від 18 березня 2014 року був призваний на військову службу по мобілізації.

Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 50 від 18 березня 2014 року був призначений на посаду «радіотелеграфіст радіогрупи інформаційно-телекомунікаційного вузла ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Між тим, позивача не було зараховано на продовольче забезпечення, у зв`язку з мобілізацією при Військовій частині НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.

Частиною 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 29 березня 2002 року «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної Постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення.

Відповідно до п. 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України N 402 від 09 грудня 2002 року у Збройних Силах України, на який послався суд першої інстанції, забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, вказаним Положенням передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений в запас 06 березня 2015 року.

З адміністративним позовом до суду позивач звернувся 22 квітня 2015 року, що підтверджується відтиском штампу Чернігівського окружного адміністративного суду.

Тобто, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

З огляду на викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон №2011-XII, так і Постанова Кабміну України №426, не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а п. 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України N 402 від 09 грудня 2002 року не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби, та норми цього положення не узгоджується з приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів також звертає увагу, що наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 575 від 10 грудня 2014 року згідно якого позивачу встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року включно, не може бути підставою для стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача нараховану грошову компенсацію в сумі 4 545, 96 грн., оскільки цим наказом передбачено виплату компенсації замість належних норм харчування військовослужбовцям, призваним у зв`язку з мобілізацією.

Однак, на момент звернення позивача до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, останній вже не мав статусу військовослужбовця, призваного у зв`язку з мобілізацією, оскільки був звільнений 06 березня 2015 року, а тому дія цього наказу на нього не поширюється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№21-79а15), в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Згідно до ст. 244-2 КАС України - рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.