Справа № 2а-405/10/0770
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/11123/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А, Зайцева М.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року

у справі № 2а-405/10/0770

за позовом Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат», Малого приватного підприємства «Полімер і К»

про стягнення коштів, -

встановив:

Свалявська ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат», МПП «Полімер і К» в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила застосувати наслідки нікчемних правочинів і відповідно до статті 208 Господарського кодексу України стягнути з ФОП ОСОБА_4 кошти, отримані по взаємовідносинах з ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» в сумі 64282,09 грн. та по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2 в сумі 152000,00 грн., з МПП «Полімер і К» кошти, отримані по взаємовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в сумі 307305,99 грн., з ФОП ОСОБА_2 кошти, отримані по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 в сумі 150201,00 грн., з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 кошти, отримані по взаємовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в сумі 30000,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, в задоволенні позову Свалявської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області відмовлено.

У касаційній скарзі Свалявська ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225-229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що Свалявською МДПІ проведено позапланову документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) ФОП ОСОБА_4 за період з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2008 року, за результатами якої складено акт перевірки від 20 березня 2009 року № 6/1700/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_4 необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, а також встановлено порушення нею вимог частини 1 статті 203, статей 215, 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочинів вимог щодо їх спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а відтак, їх нікчемність, а саме:

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_2 про придбання безалкогольних напоїв, запчастин, бетону, лісоматеріалів, послуг по очистці басейну, монтажних робіт та бетонування стяжки;

- правочинів, укладених з МПП «Полімер» про придбання безалкогольних напоїв, мінеральної води, плівки п/ет;

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_3 про придбання безалкогольних напоїв, плівки термоусадочної;

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_5 про придбання лісоматеріалів;

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_6 про придбання лісоматеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей;

- правочинів, укладених з ЗАТ «Мукачівський ЛК» на реалізацію лісоматеріалів;

- правочинів, укладених з ЗАТ «Кришталеве Джерело» про надання послуг по очистці басейну;

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_7 на реалізацію запчастин, бетону, інших товарно-матеріальних цінностей;

- правочинів, укладених з ТзОВ «Алеф» на реалізацію лісоматеріалів та пил стрічкових і дискових;

- правочинів, укладених з ПП «Мангуст» про надання послуг по монтажу перестінка та бетонування стяжки;

- правочинів, укладених з ФОП ОСОБА_2 на реалізацію безалкогольних напоїв, плівки п/ет та плівки термоусадочної.

Також перевіркою було встановлено здійснення ФОП ОСОБА_4 операцій з фінансово-грошовими потоками, які відображені у виписках банків, де зазначені реквізити правочинів, товарний характер яких не підтверджений наявними документами перевіркою, а також незабезпечення нею ведення обліку доходів та витрат та неподання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимогами частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із статтею 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Із вказаної норми вбачається, що для прийняття рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угод, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання таки наслідків.

Таким чином, для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявності таких умов: вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування; такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору; мета укладення такого договору приховування доходів від оподаткування. Відсутність хоча б однієї з них, не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Як вірно встановлено, судами попередніх інстанцій, сторонами виконано всі умови вищевказаних правочинів в межах взятих на себе зобов'язань, всі первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт) були складені між відповідачами, як сторонами договору, та відповідають вимогам законодавства, що підтверджує реальність господарських операцій.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій досліджено вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2012 року, яким ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 209, частиною 4 статті 194, частиною 2 статті 209 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, з вироку вбачається, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочинів щодо привласнення за розтратою чужого майна та легалізації одержаних злочинним шляхом доходів, при цьому, ОСОБА_2 ні цим вироком, ні іншими не визнавався винним у вчиненні злочину (злочинів), пов'язаних з укладенням правочинів, направлених на порушення суспільних, економічних та соціальних основ держави та даною кримінальною справою не досліджувались відносини щодо укладання договору між ОСОБА_2 та вищевказаними юридичними особами та фізичними особами-підприємцями.

Таким чином, судами не встановлено фактів, які б свідчили про те, що зміст правочинів не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначених правочинів.

Колегія суддів також звертає увагу, що санкції, встановлені частиною першою статті 208 Господарського кодексу України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, та не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини першої статті 238 Господарського кодексу України. З огляду на це, такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Укладення спірних та реалізація спірних договорів відбулась у 2006-2008 роках, проте з вимогою про застосування санкцій позивач звернувся до суду лише 10 лютого 2010 року, тобто понад рік з дня укладення спірних право чинів .

Тобто, вимога про застосування санкцій, встановлених статтею 208 Господарського кодексу України, була заявлена за межами граничного річного строку від вчинення правопорушення, передбаченого статтею 250 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що застосування приписів статті 208 Господарського кодексу України можливе лише при встановленні судом обґрунтованості доводів податкового органу про нікчемність господарського зобов'язання (наявність складу правопорушення в діях хоча б однієї зі сторін зобов'язання (правочину, договору, угоди), що є підставою для задоволення позову про застосування санкцій, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: А.Ф. Загородній О.А. Веденяпін М.П. Зайцев