Справа № 815/3047/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3047/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Саратської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 року № НОМЕР_1, від 27.04.2015 року № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.04.2015 року № НОМЕР_3,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Саратської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або Саратська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області), в якому просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.04.2015 року № НОМЕР_1, від 27.04.2015 року № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.04.2015 року № НОМЕР_3.

Позивач позовні вимоги, в цілому, обґрунтовує тим, що на підставі акту перевірки від 07.04.2015 року № 000386/15-27/НОМЕР_4 «Про результати виїзної документальної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року», відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 29.04.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170 грн. (за основним платежем - 0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 170 грн.), від 27.04.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку на суму 88 965,75 грн. (за основним платежем - 70 764,60 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18201,15 грн.) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.04.2015 року № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 26,28 грн. Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягають скасуванню, як такі що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у звязку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаних рішень.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечувала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях, зокрема, зазначивши, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що в період з 11.03.2015 року по 31.03.2015 року на підставі абзацу 2 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року № 2755-УІ, ст. 13, ст. 14 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ, плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на І квартал 2015 року службовою особою відповідача проведено виїзну документальну перевірку діяльності ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 07.04.2015 року № 000386/15-27/НОМЕР_4 «Про результати виїзної документальної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року», відповідно до висновку якого перевіркою встановлено порушення само зайнятою особою ОСОБА_1:

- абз. «б» п. 176.2 ст. 176 та п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України - не подання звітності по формі 1ДФ за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року;

- п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п.п. 39.1.11 п. 39.1 ст. 39, п.п. 163.1.2 п. 163 ст. 163, п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу Україн, ч. 1 ст. 655, ч. ст. 691, ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами в розмірі 70 764,60 грн., в тому числі: за січень 2013 року - 6222,60 грн., за лютий 2013 року - 10560 грн., за березень 2013 року - 13136,55 грн., за квітень 2013 року - 5994 грн., за травень 2013 року - 10319,85 грн., за червень 2013 року - 11183,10 грн., за липень 2013 року - 6613,95 грн. та за серпень 2013 року - 6734,55 грн.;

- п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України - порушення терміну подання декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік (а.с. 17-26).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.04.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170 грн. (за основним платежем - 0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 170 грн.), від 27.04.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку на суму 88 965,75 грн. (за основним платежем - 70 764,60 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18201,15 грн.) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.04.2015 року № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 26,28 грн. (а.с. 9-14).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку, вимагаючи визнання незаконними та скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням контролюючого органу, суд виходив з наступного.

ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець зареєстрований 03.06.2002 року Татарбунарською районною державною адміністрацією, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2 003253 (а.с. 16) та знаходиться на податковому обліку в Татарбунарському відділені Саратської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

У період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, здійснював діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного податку другої групи та сплачував до бюджету єдиний податок шляхом сплати авансових внесків в розмірі 20 % від розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку, позивач здійснював наступні види діяльності за КВЕД: 15.11.0 - виробництво мяса, 15.11.0 - роздрібна торгівля з лотків та на ринках, 60.24.0 - діяльність автомобільного, вантажного транспорту (а.с. 15).

Як вбачається з акту перевірку, підставою для прийняття оскаржуваних позивачем рішень стали наступні висновки відповідача.

ФОП ОСОБА_1 в перевіряємому періоді здійснював вид діяльності по виробництву м'яса, який включає: забій худоби, оброблення та фасування м'яса: яловичини, свинини, баранини; виробництво свіжого, охолодженого або замороженого м'яса в тушах; виробництво свіжого, охолодженого або замороженого м'яса у відрубах (наказ Держкомстату від 23.12.2011 року № 396 «Про затвердження Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності»).

Позивачем до перевірки була надана книга обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої групи, і платників єдиного податку третьої групи, які не являються платниками податку на додану вартість) в якій підтверджується факт отримання виручки від виробництва м'яса.

Як зазначено у акті, з метою перевірки дотримання вимог розділу IV Податкового кодексу України, а саме обовязку податкового агента нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі та зв'язку з ненаданням до перевірки позивачем наступних первинних документів: документів підтверджуючих придбання худоби (договори, розрахункові документи, накладні, закупівельні акти тощо) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року; журналів обліку придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року та актів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2012 року та станом на 31.12.2014 року; подорожніх листів вантажного автомобіля; договорів та актів виконаних робіт з особами, які здійснювали забій тварин, транспортування, навантажувальні та розвантажувальні роботи з зазначенням сум виплаченого доходу за такі види робіт, ФОП ОСОБА_1 було зроблено запит від 16.03.2015 року №1685/15-27/1700, але на дату реєстрації акту перевірки відповідь від ОСОБА_1 не надходила, про що 31.03.2015 року складено акт відмови про надання документів за №00001/15-27-17/НОМЕР_4.

Для встановлення кількості та ваги забитих тварин ОСОБА_1 було здійснено запит до Управління ветеринарної медицини в Татарбунарському районі від 04.03.2015 року (вих. №745/9/17) про отримання інформації про видані фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 ветеринарні свідоцтва з зазначення кількості та найменування продукції.

Аналізом інформації отриманої від Управління ветеринарної медицини в Татарбунарському районі перевіркою було встановлено, що згідно ветеринарних свідоцтв (Ф.2) підприємцем ОСОБА_1 було здійснено забій тварин у період з 2013р. по 2014р.: свиней в загальній кількості 462 туші, великої рогатої худоби в загальній кількості 88 туш та овець в загальній кількості 259 туш про що наведено в таблиці №1 акта.

З урахуванням вище наведеного та у зв'язку з тим, що Управління ветеринарної медицини в Татарбунарському районі підтверджує забій худоби, але позивачем не підтверджено самостійне вирощування худоби та не підтверджено придбання худоби у юридичних осіб, контролюючий орган дійшов висновку, що худоба була придбана у населення, тобто підприємець придбавав у населення худобу протягом 2013-2014 років, в тому числі свиней в живій вазі 63375 кг, велику рогату худобу в живій вазі 17411 кг та овець в живій вазі 13289 кг. (розрахунок живої ваги худоби наведено в таблиці № 2 акту перевірки) (а.с. 21 зворотній бік).

Також в акті зазначено, що у зв'язку з тим, що до перевірки не були надані договори купівлі худоби, закупівельні акти, розрахунки між покупцем та продавцем худоби, тому не з'ясовано фактичний виплаченій дохід фізичним особам (громадянам) у яких ОСОБА_1 придбав худобу.

Для визначення звичайних цін на худобу живою вагою відповідачем до Управління статистики в Одеській області було зроблено запит від 18.03.2015 року вх.№997/15-27-17 та згідно наданої відповіді встановлено, що середня реалізаційна ціна 1 тонни в живій вазі по Татарбунарському району за січень - серпень 2013 року для великої рогатої худоби складає 9160 грн., для свиней 13244 грн., для овець 9619 грн.

З урахуванням вищенаведеного перевіркою встановлено придбання позивачем худоби за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року у населення на загальну суму 471764 грн. в тому числі при придбані великої рогатої худоби на суму 89889 грн., при придбані свиней на суму 322872 грн. та при придбані овець на суму 59003 грн.

На підставі вищевикладеного та у зв'язку з тим, що позивач до перевірки не надав довідки по формі 3-ДФ перевіркою на підставі пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, яким визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу та згідно ставки з податку на доходи фізичних осіб визначеної п. 167.1 ст. 167 розділу IV Податкового кодексу України перевіркою нараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в розмірі 70764 грн., в тому числі за січень 2013 року - 6222,60 грн., за лютий 2013 року - 10560 грн., за березень 2013 року - 13136,55 грн., за квітень 2013 року - 5994 грн., за травень 2013 року - 10319,85 грн., за червень 2013 року -11183,10 грн., за липень 2013 року - 6613,95 грн. та за серпень 2013 року - 6734,55 грн.

З урахуванням викладеного, перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп. 39.1.11 п. 39.1 ст. 39, пп. 163.1.2 п. 163 ст. 163. пп. 164.1.1 п. 164.1 ст.164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 691, ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами в загальному розмірі 70764,6 грн.

Суд з даними висновками відповідача не погоджується, з огляду на наступне.

За приписами пунктів 18.1, 18.2 статті 18 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України) податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є податкові агенти.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (15 %, а в разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка становить 17 % суми перевищення).

Відповідно до п.п. 168.1.5 п. 168.1 статті 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Підпунктами «а» та «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.4, 3.5 розділу ІІІ наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» у графі 3а «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у графі 3а є обов'язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні. Нарахований дохід відображається повністю, без вирахування податку на доходи фізичних осіб, суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, суми податкової соціальної пільги за її наявності.

У графі 4а «Сума нарахованого податку» відображається сума податку, нарахованого та утриманого з доходу, нарахованого платнику податку згідно із законодавством.

У графі 4 «Сума перерахованого податку» відображається фактична сума перерахованого податку до бюджету. Сума нарахованого доходу у графі 3а, сума виплаченого доходу у графі 3, сума нарахованого податку на доходи фізичних осіб у графі 4а та сума перерахованого до бюджету податку на доходи фізичних осіб у графі 4 відображаються у грошовій формі, вираженій у національній валюті (у гривнях з копійками).

Згідно з п.п. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, наданих їй у розмірах, встановлених Земельним кодексом України для ведення:

садівництва та/або для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та/або для індивідуального дачного будівництва. При цьому якщо власник сільськогосподарської продукції має ще земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), але не використовує їх (здає в оренду або обслуговує), отримані ним доходи від продажу сільськогосподарської продукції не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

особистого селянського господарства та/або земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), сукупний розмір яких не перевищує 2 гектари. При цьому розмір земельних ділянок, зазначених в абзаці другому цього підпункту, а також розмір виділених в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв), які не використовуються (здаються в оренду, обслуговуються), не враховуються.

Якщо розмір земельних ділянок, зазначених в абзаці третьому цього підпункту, перевищує 2 гектари, дохід від продажу сільськогосподарської продукції підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

При продажу сільськогосподарської продукції (крім продукції тваринництва) її власник має подати податковому агенту копію довідки про наявність у нього земельних ділянок, зазначених в абзацах другому та третьому цього підпункту. Оригінал довідки зберігається у власника сільськогосподарської продукції протягом строку позовної давності з дати закінчення дії такої довідки. Довідка видається сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) платника податку протягом п'яти робочих днів з дня отримання відповідною радою письмової заяви про видачу такої довідки.

Форма довідки встановлюється у порядку, визначеному статтею 46 цього Кодексу для податкових декларацій.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість посилань відповідача на відсутність у позивача та ненадання до перевірки довідки за формою 3-ДФ, оскільки п.п. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165 ПК України передбачено обовязок подання вказаної довідки лише у випадку продажу сільськогосподарської продукції (крім продукції тваринництва) її власником, проте як судом достовірно встановлено та підтверджено відповідачем у акті, ФОП ОСОБА_1 здійснювалося виробництво та продаж м'яса, тобто продукції тваринництва.

При цьому як визначено цим же п.п. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165 ПК України, при продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

У разі коли сума отриманого доходу перевищує встановлений цим підпунктом розмір, фізична особа зобов'язана подати контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва. Якщо довідкою підтверджено вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку, оподаткуванню підлягає дохід, що перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Якщо таким платником податку не підтверджено самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, доходи від продажу якої він отримав, такі доходи підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Позивачем надано до суду довідку, видану 24.06.2015 року виконкомом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1, починаючи з 01.01.2012 року по теперішній час займається вирощуванням та реалізацією худоби (а.с. 110).

Разом з тим, як вбачається з акту, відповідач зазначає, що у перевіряємий період, а саме з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року позивач здійснював закупівлю худоби у фізичних осіб, при цьому виплачував їм фінансову винагороду за придбання цієї худоби, у зв'язку з чим, позивач повинен самостійно нараховувати та відраховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15 %.

При цьому факт виплати будь-яким фізичним особам фінансової винагороди відповідач в акті не встановив, так само як і не надав доказів на підтвердження вказаних обставин під час судового розгляду справи.

В акті перевірки відповідач лише посилається на відомості з Управління ветеринарної медицини в Татарбунарському районі Одеської області від 14.03.2015 року за вих. № 120-а щодо отримання позивачем ветеринарних свідоцтв форми 2.

При цьому на сторінці 10 акту перевірки (а.с. 21 зворотній бік) відповідач зазначає, що ним не зясовано фактичний виплачений дохід фізичним особам (громадянам) у яких нібито позивач придбав худобу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, доказів виплати позивачем доходів на користь будь-яких фізичних осіб відповідачем не надано. Про що відповідачем також зазначено в акті перевірки.

Як слідує з акту перевірки, відповідач самостійно на підставі аналізу здійснює розрахунки та визначає суму доходів, яку позивач нібито виплатив фізичним особам (а.с. 22), на підставі чого, відповідач вираховує податок у розмірі 15 % із самостійно ним визначеної суми доходів (а.с. 22 зворотній бік).

Відтак, з вищевикладеного слідує, що нарахування доходів невідомим фізичним особам та визначення розміру податку з доходів фізичних осіб зроблено ревізором-інспектором самостійно, використовуючи лише відомості з Управління ветеринарної медицини в Татарбунарському районі Одеської області щодо отримання позивачем ветеринарних свідоцтв та Управління статистики в Одеській області щодо звичайних цін на худобу, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на підпункти 168.1.1, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 та на пункт 176.2 статті 176 ПК України є недоречним з огляду на те, що стаття 168 ПК України стосується порядку утримання, нарахування та сплати податку в загальному порядку, тоді як пункт 176.2 статті 176 ПК України вказує на утримання податку до або під час такої виплати.

Згідно з підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

З системного аналізу зазначених вище норм вбачається, що позивач, лише при виплаті доходів фізичній особі буде зобов'язаний нарахувати, утримати та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 ПК України, та відобразити цю виплату в податковому розрахунку за формою №1-ДФ за ознакою доходу « 102».

Суд зазначає, що викладені в акті обставини щодо закупівлі позивачем худоби у фізичних осіб та виплати їм фінансової винагороди за придбання цієї худоби не доведені відповідачем жодними належними та допустимими доказами та повністю спростовані в ході судового розгляду справи.

Крім того суд вважає доцільним відзначити, що перевіряючий ревізор-інспектор по змісту акту неодноразово використовує термін у відношенні позивача як самозайнята особа, що є помилковим, як особисто зазначила представник відповідача у судовому засіданні. Разом з тим такі помилки мають суттєве значення для встановлення порушень податкового законодавства зі сторони ФОП ОСОБА_1 та їх допущення є неприпустимим зі сторони ревізора-інспектора контролюючого органу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про порушення позивачем податкового законодавства є такими, що суперечать фактичним обставинам та положенням законодавства України, відтак є неправомірним нарахування податковими повідомленнями-рішеннями суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку в загальній сумі 88 965,75 грн., штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результати річного декларування у сумі 170 грн. та штрафної санкції у розмірі 26,28 грн. згідно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Саратської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 року № НОМЕР_1, від 27.04.2015 року № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.04.2015 року № НОМЕР_3 - задовольнити.

Визнати противними та скасувати податкові повідомлення-рішення Саратської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 29.04.2015 року № НОМЕР_1 та від 27.04.2015 року № НОМЕР_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Саратської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.04.2015 року № НОМЕР_3.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 червня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 01 липня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.