Справа № 556/732/15-а
Суддя: Закревський Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИРЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 556/732/15-а
Номер рядка звіту 101
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2015 р. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням

судді Закревського Л.В.

за участі:

секретаря Басик Г.Т.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Володимирець адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними (незаконними) дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у грудні 2014 року вона отримала постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження ВП № 39399680 від 04.12.2014 року.

Виконавче провадження було порушене на підставі рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 виданого 18.07.2013 року.

В тексті даного рішення сказано, що протягом трьох місяців з дати винесення рішення держава- відповідач, в даному випадку Україна, має виконати рішення національного суду та сплатити 2000 євро, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

Позивачці дійсно було перераховано 21 605,08 грн. ( на дату виплати- еквівалент 2000 євро) за платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 4304 від 10.10.2013 p., платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 5015 від 14.11.2013 р. сплачено суму у розмірі 112, 50 грн. та платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 6902 від 01.10.2014 р. сплачено пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 120, 56 грн.

Згідно рішення національного суду - постанови Володимирецького районного суду від 21 липня 2011 року зобов"язано управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію, передбачену ст. 51 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в рпозмірі 25 % від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком, передбаченої ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зобов'язано провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбачене ст. 39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали знаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат, з 01 січня 2011 року по 18 червня 2011 року включно, з урахуванням фактично здійснених витрат та зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року постанову Володимирецького районного суду від 21 липня 2011 року залишено без змін.

Відповідно до вищевказаних постанов управлінням Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі здійснено перерахунок пенсії позивачки, в результаті їй нараховано до виплати кошти в сумі 10 935, 23 грн.

Отже, в ході виконавчого провадження ВП №39399680 позивачці виплачено 2000 євро, в повному обсязі, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а от рішення національного суду виконано лише частково і то в дуже мізерній сумі.

ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця, стосовно винесення незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження до Державної виконавчої служби України, з відповіді вбачається, що відділ примусового виконання рішень вважає, що рішення Європейського суду з прав людини, винесене на мою користь, виконане в повному обсязі, з чим позивачка категорично не погоджується, так як на свій запит про суму нарахованих до виплати коштів згідно рішення національного суду - постанови Володимирецького районного суду від 21 липня 2011 року, отримала відповідь від управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі, в якій зазначено, що управлінням Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі здійснено перерахунок моєї пенсії, в результаті їй нараховано до виплати кошти в сумі 10 935, 23 грн.

Звідки державний виконавець взяв суму у розмірі 112,50 грн., як заборгованість за рішенням національного суду позивачці невідомо.

А тому позивачка ОСОБА_1 вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження ВП № 39399680 від 04.12.2014 року, винесена з грубим порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_2 в судове засідання зявилися, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання зявився заявлені вимоги не визнав та надав суду заперечення проти позову в яких посилався на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін дослідивши наявні в справі письмові докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Володимирецького районного суду від 21 липня 2011 року зобовязано управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію, передбачену ст. 51 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в рпозмірі 25 % від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком, передбаченої ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зобов'язано провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбачене ст. 39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали знаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат, з 01 січня 2011 року по 18 червня 2011 року включно, з урахуванням фактично здійснених витрат та зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року постанову Володимирецького районного суду від 21 липня 2011 року залишено без змін.

У грудні 2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 було закінчено виконавче провадження ВП № 39399680 від 04.12.2014 року.

Дане виконавче провадження було порушене на підставі рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 виданого 18.07.2013 року.

В тексті даного рішення сказано, що протягом трьох місяців з дати винесення рішення держава- відповідач, в даному випадку Україна, має виконати рішення національного суду та сплатити 2000 євро, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

Позивачці дійсно було перераховано 21 605,08 грн. ( на дату виплати- еквівалент 2000 євро) за платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 4304 від 10.10.2013 p., платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 5015 від 14.11.2013 р. сплачено суму у розмірі 112, 50 грн. та платіжним дорученням Міністерства Юстиції України № 6902 від 01.10.2014 р. сплачено пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 120, 56 грн.

Згідно відповіді наданої управлінням Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі на запит суду вбачається, що заборгованість управління перед ОСОБА_1 становить 10 935, 23 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 11. Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 89 Закону в свою чергу передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, такий висновок суперечить практиці Європейського суду з прав людини який неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу".

Відсутність відповідного фінансування не є поважною причиною для невиконання судового рішення.

Так, відповідно до висновків рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатись на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. В даному рішенні зазначено, що невиконання рішення суду у звязку з відсутністю коштів є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, також ст.1 Протоколу № 1 до зазначеної Конвенції.

Крім того, у рішенні від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини знову зазначив, що державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання зобов'язань за боргом, визначеним судовим рішенням. Проте затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі заявник не повинен був бути позбавлений можливості отримання відшкодування за рішенням, винесеним на його користь, що було дуже важливим для нього та його сім'ї, через стверджувані фінансові труднощі держави.

Аналогічне випливає із рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі «Кечко проти України», де також зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов»язань.

Частиною 2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Тому суд, враховуючи норми ст. 124 Конституції України щодо обов'язковості до виконання всіх судових рішень, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 49, 51, 79 Закону України "Про виконавче провадження" ст.ст. 69, 71, 94, 128, 158, 161, 162, 163, 181, 259 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними (незаконними) дій та скасування постанови - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження ВП№ 39399680 від 04.12.2014 року.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 22 червня 2015 року. Постанова у повному обсязі виготовлена 26 червня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набуває чинності, якщо протягом зазначеного часу не надійде апеляційна скарга на неї.

Суддя: Л.В.Закревський