Справа № 808/8026/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року (09 год. 45 хв.)Справа № 808/8026/14 Провадження № ДО/808/985/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області, смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області

до відповідача: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Великоновосілківському районі Донецької області, смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області

про: зобовязання вчинити певні дії, відшкодування витрат з виплати щомісячної державної адресної допомоги та витрат з виплати та доставки пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області (далі - позивачі) звернулось із адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Великоновосілківському районі Донецької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд зобовязати відповідача вчинити дії по підписанню ОСОБА_1 щомісячної звірки (в частині невизнаної суми) витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та відшкодувати понесені витрати з виплати щомісячної державної адресної допомоги та відповідних витрат з виплати і доставки пенсій за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 включно в сумі 1 861,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України № 1105-ХІV) на органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків покладено обовязок по своєчасному та повному відшкодуванню шкоди, заподіяної застрахованій особі внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті. Механізм відшкодування Фондом витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначено Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за № 376/7697 (далі Порядок № 5-4/4). Управлінням Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області на адресу відповідача були направлені відповідні акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 включно. Однак, відповідачем не були прийняті до заліку суми витрат на виплату пенсій по громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 на загальну суму 1 861,42 грн. У звязку із чим Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області звернулось із адміністративним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 15.01.2015 посилається на те, що відповідачем не прийнято до заліку за спірний період суми пенсій, призначених громадянам, зазначеним в адміністративному позові, у звязку із відсутністю правових підстав для цього. Щодо суми пенсій, призначених гр. ОСОБА_2 відповідач посилається на те, що відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався страховий випадок. Щодо сум пенсій по гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вказує, що на підставі ст.ст. 33-35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст. 37, 38, 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обовязковою умовою для відшкодування витрат Фондом на виплату пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є володіння особою відповідними ознаками: непрацездатна, знаходилась на утриманні померлого. Проте, вказані особи на момент смерті чоловіка не досягли непрацездатного віку, були працездатними, на утриманні померлого не знаходились, отже права на страхові виплати не мали. Щодо сум пенсій по гр. ОСОБА_1 вказує, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню оскільки нещасний випадок не повязаний з виробництвом. Щодо суми пенсій, призначених ОСОБА_5 посилається на відсутність звернення заявника з питання страхових виплат у відділення Фонду Великоновосілківському районі. На підставі викладеного, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/8026/14 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 15.01.2015.

Відповідно до ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2015 провадження у справі зупинялось до 18.02.2015.

Згідно ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2015 провадження у справі поновлено.

В судове засідання, призначене на 18.02.2015, представник позивача не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документальні підтвердження.

03.02.2015 від позивача у справі до суду надійшло клопотання (вх. № 5076) про розгляд справи без участі представника Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області.

В судове засідання прибув представник відповідача. Позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченнях.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що у судове засідання зявився лише представник відповідача, суд скористався правом, передбаченим положеннями ч. 6 ст. 128 КАС України, щодо розгляду та вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оскільки у судове засідання зявились не всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали адміністративної справи суд встановив, що Управлінням Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Великоновосілківському районі Донецької області були складені та підписані акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з 01.04.2014 по 30.09.2014.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем сума витрат прийнята до заліку частково.

Відповідно до таблиць розбіжностей до актів щомісячної звірки, особам, яким пенсійний орган виплатив пенсії, відповідачем не прийнято до відшкодування суми витрат на виплату пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво і переїхали на постійне місце проживання в Україну. Зокрема, відповідачем не прийнято до відшкодування суму витрат в розмірі 497,82 грн. за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 по гр. ОСОБА_2, посилаючись на те, що відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався страховий випадок.

Крім того, відповідачем не прийнято до відшкодування витрати в сумі 78,61 грн. за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 по гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у звязку з тим, що дані особи на момент загибелі годувальника не перебували на його утриманні працювали.

Також, відповідачем не прийнято до відшкодування витрати в сумі 900,00 грн. за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 по гр. ОСОБА_1 у звязку з тим, що нещасний випадок не повязаний з виробництвом.

Крім того, відповідачем не прийнято до відшкодування витрати в сумі 384,99 грн. за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 по гр. ОСОБА_5, посилаючись на відсутність звернення с питання страхових виплат.

Не погоджуючись із неприйняттям до заліку сум виплачених пенсій по вищезазначеним громадянам з 01.04.2014 по 30.09.2014 на загальну суму 1 861,42 грн., Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області звернулось із адміністративним позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до наступних висновків.

Принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи).

Статтею 1 Основ встановлено, що загальнообовязкове державне соціальне страхування - це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (ст. 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (ст. 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно п. 1 ст. 25 цих Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у звязку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п. 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоровя та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним своїх трудових обовязків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

За змістом п. 2 ст. 7 Прикінцевих положень Закону України від 22.02.2001 № 2272-ІІІ «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону України № 1105-ХІV закріплено аналогічне правило: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України № 1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, повязане з виконанням нею трудових обовязків.

Підпунктом «а» ст. 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України № 1105-ХІV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання-чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоровя потерпілого.

Тобто, з абзацу 7 наведеного вище пункту випливає, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення, яка 13.03.1992 підписана Україною і набрала для неї чинності, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, повязані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 06.06.2011 у справі № 21-116а11, від 21.11.2011 у справі № 21-361а11, від 20.03.2007 у справі № 21-1087во06.

Частиною 2 ст. 161 КАС України визначено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Великоновосілківському районі Донецької області безпідставно відмовлено у прийнятті до заліку виплачені гр. ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 в сумі 497,82 грн.

Щодо сум виплачених пенсій громадянам, вказаним в адміністративному позові, у звязку із втратою годувальника, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку № 5-4/4 відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, витрати, понесені Пенсійним фондом України на основний розмір пенсії по інвалідності та на виплату і доставку пенсії по інвалідності, а також пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Однак, вказані витрати повинні бути документально підтверджені та повязані з виплатою пенсії саме особам, які постраждали від нещасного випадку на виробництві або знаходились на утриманні померлого.

Відповідно до ст. 33 Закону України № 1105-ХІV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сімї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовзаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Законом чітко визначені умови отримання пенсії по втраті годувальника, однією з яких є досягнення віку непрацездатності на час настання страхового випадку.

Судом зясовано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті чоловіка була працездатного віку (38 років) та працювала прибиральницею службових приміщень, про що свідчить запис у трудовій книжці.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що дана особа на момент смерті годувальника знаходилась на його утриманні, була непрацездатною або інвалідом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно не прийняті до заліку суми витрат по гр. ОСОБА_3 за період з 01.04.2014 по 30.09.2014.

Щодо гр. ОСОБА_6, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В матеріалах справи міститься копія рішення Петровського районного суду м. Донецька від 22.06.2004 за позовом ОСОБА_6 про встановлення факту перебування на утриманні та встановлення факту втрати джерела засобів до існування, яким зокрема встановлено факт перебування ОСОБА_6 на утриманні чоловіка ОСОБА_7, який помер 31.10.1990, а також факт втрати джерела до існування у звязку зі смертю чоловіка. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачем безпідставно не включені до заліку суми витрат по гр. ОСОБА_6 за спірний період.

Щодо не врахування суми витрат на виплату пенсій гр. ОСОБА_1, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України № 1105-ХІV його дія поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян субєктів підприємницької діяльності.

Згідно ст. 35 Закону України № 1105-ХІV, для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються, зокрема, акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть.

За визначенням ст. 14 Закону України № 1105-ХІV, нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть.

Тобто, як випливає з наведеної норми, визначальною ознакою для класифікації нещасних випадків повязаних з виробництвом, є подія чи раптовий вплив на працівника, що сталися саме у процесі виконання ним трудових обовязків.

Пунктом 16 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 623 (в редакції чинній на час складання акту про нещасний випадок №1 від 09.06.1994 року), комісія з розслідування зобовязана протягом трьох діб з моменту події: обстежити місце нещасного випадку, опитати очевидців і осіб, які причетні до нього та одержати пояснення потерпілого якщо це можливо; розглянути відповідність умов праці та засобів виробництва проекту і паспортам, а також дотримання вимог нормативно-технічної документації з експлуатації устаткування і нормативних актів з охорони праці; установити обставини і причини нещасного випадку, визначити відповідальних за це осіб, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт за формою Н-1 у пяти примірниках, в якому вказати наявність вини в нещасному випадку підприємства, потерпілого або іншої (сторонньої) особи, і надіслати його на затвердження власникові підприємства. До акта за формою Н-1 додаються пояснення очевидців, потерпілого, а також у разі необхідності паспорти, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують стан робочого місця (устаткування, машини, апаратури тощо) з зазначенням небезпечних і шкідливих виробничих факторів, медичний висновок про наявність алкоголю в організмі потерпілого.

Згідно ч. 9 ст. 34 Закону України № 1105-ХІV причинний звязок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя має підтверджуватись висновками відповідних медичних закладів.

Як вбачається з матеріалів справи, факт отримання інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 підтверджується наданими позивачем актом № 1 від 09.06.1994 про нещасний випадок на виробництві, витягом з акту огляду МСЕК № 067890 від 22.04.1999, а також листом Правління КСп «Еленовское» Волноваського району від 07.07.1999.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно не включені до заліку суми витрат на виплату пенсії по гр. ОСОБА_1 за спірний період.

Що стосується, не включення відповідачем до заліку суми пенсій по гр. ОСОБА_5, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 ст. 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України № 1105-ХІV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому, страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Водночас, пунктом 5 ст. 24 Закону України № 1105-ХІV передбачений обовязок Фонду співпрацювати з іншими фондами соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області із заявою про призначення/перерахунок пенсії від 27.05.2014, в якому дана особа просить перевести пенсію з одного виду на інший.

Тобто, посилання відповідача як на підставу не включення до заліку суми пенсії відсутність звернення особи з питання страхових виплат є безпідставним, оскільки гр. ОСОБА_5 звернулась із відповідною заявою безпосередньо до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Проте, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області щодо зобовязання відповідача вчинити дії по підписанню ОСОБА_1 щомісячної звірки (в частині невизнаної суми) витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та відшкодувати понесені витрати з виплати щомісячної державної адресної допомоги та відповідних витрат з виплати і доставки пенсій за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 включно в сумі 1 861,42 грн. не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Механізм відшкодування Фондом витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначений Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003 року № 5-4/4 (далі Порядок № 5-4/4).

За результатом проведеного правового аналізу положень зазначеного Порядку вбачається, що в основу цього механізму покладено проведення щомісячних звірок територіальними підрозділами Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат на відповідні виплати.

Так, пунктом 5 Порядку № 5-4/4 закріплено, що органи Пенсійного фонду щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітнім, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В свою чергу, головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі поданих актів узагальнюють та узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків (п. 6 Порядку № 5-4/4).

Суд зазначає, що в світлі пункту 7 Порядку № 5-4/4, саме вказана довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідних коштів Пенсійному Фонду України до 25 числа наступного за звітним.

Однак, суд звертає увагу, що Порядок № 5-4/4, на який посилається позивач, не врегульовує спірні відносини, які виникають у випадку не підписання актів звірки розрахунків, оскільки встановлені ним правила щодо підписання даних актів підлягають застосуванню лише за відсутністю спору між страховиками. У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку відділень Фонду вимоги саме про стягнення таких сум мають вирішуватися в судах адміністративної юрисдикції шляхом предявлення органами Пенсійного фонду України позову про стягнення цих сум, а не шляхом предявлення вимог про зобовязання підписати акти звірки.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 20.03.2007 у справі № 21-1087во06, від 06.06.2011 у справі № 21-1161а11, від 20.06.2011 у справі № 21-76а11, від 28.11.2011 № 21-366а11, від 19.03.2012 № 21-364а11, від 10.06.2014 № 21-154а14.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області такими, що не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 41, 71, 86, 94, 128, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Великоновосілківському районі Донецької області про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування витрат з виплати щомісячної державної адресної допомоги та витрат з виплати та доставки пенсій, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко