Справа № 826/7443/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 червня 2015 року м. Київ № 826/7443/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А., суддів: Гарника К.Ю., Скочок Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3
до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві
про визнання неправомірним та скасування наказу №36 від 26.01.2015, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві, у якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві №36 від 26.01.2015 року про відмову у прийнятті заяви про визнання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві повторно розглянути заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на протиправність рішення відповідача щодо відмови йому в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Представником відповідача заперечені обставини, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права повторно звернутись до органів міграційної служби щодо отримання статусу біженця. Одночасно представником відповідача наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, у зв'язку з чим останнім заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, про що надана відповідна письмова заява.

Мотивуючи наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, позивач вказує на тяжкий стан здоров'я, у зв'язку з чим він не міг залишити свого помешкання; відсутністю засобів зв'язку, що унеможливило дистанційний пошук правозахисної організації та перекладача; відсутність знань української і російської мов, що не дозволило йому зрозуміти текст повідомлення; відсутністю постійного джерела доходу і, як наслідок, скрутне майнове становище, яке позбавило позивача можливості користуватися публічним транспортом. Наведене засвідчує фізичну неможливість позивача вчасно оскаржити наказ відповідача. Представник позивача наведені його довірителем обставини підтвердив.

Заслухавши наведені в обґрунтування позовних вимог, а також щодо причин пропуску строку звернення до суду, доводи представника позивача, пояснення представника відповідача по суті заявлених вимог, ознайомившись із письмово викладеним клопотанням представника відповідача про залишення позову без розгляду, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов з додатками був направлений правозахисною організацією від імені позивача засобами поштового зв'язку через поштове відділення Київ-56 23 квітня 2015 року. При цьому, у своєму позові позивач визнає факт отримання ним повідомлення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 26 січня 2015 року.

Дана обставина підтверджується також наявною в матеріалах особової справи позивача копією повідомлення ГУ ДМС України у місті Києві від 26.01.2015 року за №24 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з посиланням, як на підставу, на наказ ДМС України від 26.01.2015 за №36, на якому позивачем поставлено доту його отримання - 26.01.2015.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначені строки звернення до адміністративного суду.

Так, за приписами частини першої, другої, третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином цією статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Разом з тим, після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але такий може бути залишено без розгляду лише на тій підставі, що пропущено строк звернення, якщо судом не буде встановлена наявність поважних причин для пропуску такого строку.

Зазначена норма процесуального законодавства встановлює загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи та спеціальний, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, а також іншими законами. Зазвичай вони коротші від загального строку звернення й обумовлені специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (стабільності) необхідно досягнути якнайшвидше.

В даному випадку предметом оскарження позивачем в судовому порядку є наказ Державної міграційної служби України №36 від 26.01.2015 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Спеціальним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI (надалі також Закон №3671-VI).

Так, в частині 1 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 №5459-VI) закріплено, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

30 вересня 2013 року Пленумом Вищого адміністративного суду України винесено постанову «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2011 року №3, від 16 березня 2012 року №3».

В пункті 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2013 року №12 звернуто увагу судів на те, що строк у п'ять робочих днів для оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», застосовується як для подання скарги до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, так і до строків звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України і статті 12 Закону №3671-VІ строк для оскарження наказу Державної міграційної служби України №36 від 26.01.2015 встановлений у п'ять днів з дня письмового повідомлення про таке.

Аналогічна процесуально-правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11 листопада 2014 року в касаційному провадженні №К/800/12981/13.

Як встановлено судом на підставі належних і допустимих доказів, повідомлення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачу вручено 26 січня 2015 року, що не заперечується позивачем.

Отже, виходячи з норм КАС України і Закону №3671-VІ, останнім днем для оскарження рішення відповідача №3-15 від 30.01.2015 є 02 лютого 2015 року (без урахування вихідних днів).

За правилами частини 9 статті 103 КАС України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Адміністративний позов від імені громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 направлений засобами поштового зв'язку 23 квітня 2015 року, тобто з пропущенням строку.

За процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

Наведені позивачем в обґрунтування пропуску строку звернення до суду, як то організація забезпечення перекладача, відсутність можливості користуватись публічним транспортом, відсутність засобів зв'язку, - до таких не відносяться.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено судом на підставі даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач у липні 2013 року громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогами про скасування рішення ДМС України від 10.06.2013р. № 367-13 та зобов'язання визнати позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року у адміністративній справі №826/10412/13-а позов задоволений; визнано неправомірним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 10.06.2013 №367-13 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина ДР Конго ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задоволено; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року скасовано і ухвалено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3.

Наведені обставини засвідчують активну процесуальну поведінку позивача та належне представництво його інтересів і дають підстави для висновку про адекватну реакцію позивача на отримання інформації щодо прийняття Державною міграційної служби України наказу №36 від 26.01.2015 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Доводи позивача щодо важкого стану здоров'я в період часу з 26.01.2015 (дата отримання повідомлення) до 21.04.2015 (дата підписання позовної заяви), у зв'язку з чим він не міг залишити свого помешкання жодним належним та допустимим доказом не підтверджується, а відтак, визнаються судом голослівними.

Інших переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду ні позивачем, ні його представником не наведено, доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме, існування обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду позивачем не надано.

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Одночасно слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а також про відсутність документально підтверджених обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду, у зв'язку з чим до поданої заяви слід застосувати наслідки, передбачені частиною 1 статті 100 та пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - залишити позов без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.99, 100, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання неправомірним та скасування наказу №36 від 26.01.2015, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки визначені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: К.Ю. Гарник

Т.О. Скочок