Справа № 2а-4469/11/2170
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/10120/13

К/800/10124/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - УМВСУ в Херсонській області), начальника УМВСУ в Херсонській області Літвіна Валерія Валерійовича про визнання протиправним та скасування наказів від 21.06.2011 року №201 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 29.06.2011 року №161 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ; зобов'язання поновити на службі в органах внутрішніх справ, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив скасувати накази начальника УМВСУ в Херсонській області від 21.06.2011 року №201 і від 29.06.2011 року №161о/с про звільнення з органів внутрішніх справ та поновити його на службі в органах внутрішніх справ.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року, позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано накази УМВСУ в Херсонській області від 21.06.2011 року №201 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 29.06.2011 року №161о/с про звільнення його з органів внутрішніх справ.

Поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ з 29.06.2011 року.

Стягнуто з УМВСУ в Херсонській області на користь позивача 23197,44 грн. грошового утримання за час вимушеного прогулу з 29.06.2011 року по 10.11.2011 року з відрахуванням обов'язкових платежів.

В касаційних скаргах відповідачі УМВСУ в Херсонській області та начальник УМВСУ в Херсонській області, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення цих судів і відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходів службу в органах внутрішніх справ з 3 вересня 1997 року згідно наказу №44о/с від 5 вересня 1997 року.

Відносно позивача 21.06.2011 року було складено адміністративний протокол щодо скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Наказом начальника УМВСУ в Херсонській області від 21 червня 2011 року №201 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, наказом від 29 червня 2011 року №164о/с - звільнено з органів внутрішніх справ.

Підставою для видання вказаних наказів стали висновки службової перевірки, відповідно до яких позивач 21 червня 2011 року о 01:00 год. в порушення вимог п. 2.5. ПДР України керував службовим автомобілем «ДЕУ ЛАНОС» у нетверезому стані, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у категоричній формі відмовився, у зв'язку з чим у відношенні позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року (далі - Положення), визначається порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Пунктом 64 «є» Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно ст.2 Дисциплінарного статуту ОВС України невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни являється дисциплінарним проступком.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту ОВС України (далі - Дисциплінарний статут) передбачено, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту та п. 62 Положення передбачають застосування до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службових обов'язків та дисципліни таких стягнень, як усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні, звільнення з органів внутрішніх справ (ОВС). Найбільш тяжким стягненням є звільнення з органів внутрішніх справ. Таке звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться через порушення дисципліни та службову невідповідність.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. До того ж закон не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого. Відтак, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник може застосувати до нього будь-яке стягнення на власний розсуд.

Судами встановлено, що постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 20 липня 2011 року позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з керуванням транспортним засобом у стані сп'яніння та відмовою від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 2550 грн.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 11 серпня 2011 року вказану постанову суду від 20 липня 2011 року скасовано, а провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про доведеність факту відсутності порушення позивачем вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, що слугувало підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилань відповідачів на те, що позивачем порушено наказ начальника УМВСУ в Херсонській області від 17.09.2010 року №418 «Про порядок госпіталізації та амбулаторного лікування працівників ЛВС», зокрема, не повідомлено негайно свого безпосереднього керівника про місцезнаходження на лікуванні та про реєстрацію у секторі медичного забезпечення УМВС документів, що засвідчують перебування на лікуванні, оскільки зазначені обставини не були підставою для прийняття відповідачем оскаржених наказів.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ці вимоги підтверджені встановленими обставинами справи і наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи касаційних скарг зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та Начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області Літвіна Валерія Валерійовича залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман