Справа № 804/1962/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2015 р. Справа № 804/1962/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
В обґрунтування позову зазначено, що висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що спірне повідомлення-рішення, прийняте на підставі акту перевірки є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірність та є підставою для скасування, оскільки господарські операції були реально здійснені.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечував, пояснивши, що висновки перевірки є правомірними, в ході перевірки не було встановлено реальності проведених господарських операцій ТОВ «Клінтек» із ПП «Сіті-М Торг». За твердженнями контролюючого органу проведені господарські операції не містили у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів (робіт, послуг). Щодо наданих податкових накладних, то відповідач послався на невідповідність їх оформлення встановленим вимогам чинного законодавства України.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
ТОВ «Клінтек» перебуває на податковому обліку у Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області як платник податків.
За наслідками перевірки складено Акт від 04.12.2014 року за №4633/22-03/32861729 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «Клінтек» по взаємовідносинам з постачальниками».
Отримавши вищезазначений акт перевірки, позивач не погодився зі твердженнями податкового органу та надав свої заперечення від 30.12.2014 року, відповідно до статті 86 Податкового кодексу України, в яких зазначив, що Лівобережна обєднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області прийшла до хибних висновків про те, ТОВ «Клінтек» має нести відповідальність за порушення податкового законодавства його контрагентом ПП «Сіті-М Торг» під час здійснення господарської діяльності, що базуються лише на припущеннях. Однак, листом від 14.01.2015 року за №764/10/04-64-22-03-11 відповідач визнав висновки Акту перевірки правомірними та обґрунтованими.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
Так, ТОВ «Клінтек» (покупець) було укладено договір поставки із ПП «Сіті-М Торг» (постачальник) за №458 від 01.07.2014 року, за умовами якого постачальник зобовязується передати (поставити) в обумовлений строк покупцю товар, відповідно до виставленого рахунку, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його відповідно до рахунків. Поставка товару відбувається за рахунок продавця. Місце поставки обумовлюється в момент виписки рахунка-фактури.
Відповідно до умов укладеного договору субєктом господарювання - постачальником було виписано (оформлено) податкові та видаткові накладні, за номенклатурою товару інвентар для прибирання та побутова хімія в асортименті, копії яких надано також до суду та були наданні до перевірки, перелік яких зазначений в Акті перевірки.
Розрахунки з постачальником ПП «Сіті-М Торг» проводились в безготівковій формі та на момент перевірки заборгованість відсутня.
Свої висновки про нереальність проведених господарських операцій по ланцюгу ПП «Сіті-М Груп» - ТОВ «Клінтек» податковий орган пояснює тим, що в наданих до перевірки видаткових накладних відсутні обовязкові реквізити, як необхідні бути в первинному документі, такі як посада від постачальника та посада особи, що отримувала товар. Відповідачем встановлено невідповідність придбаного товару у постачальників в серпні 2014 року ПП «Сіті-М Торг», що в подальшому реалізовано платнику податків ТОВ «Клінтек» у серпні 2014 року. У звязку з чим не можливо підтвердити факт придбання ТОВ «Клінтек» товару у ПП «Сіті-М Торг». Також податкові накладні оформленні з порушенням статті 201 Податкового кодексу України, саме: за невідповідним місцезнаходженням відмінним від місцезнаходження вказаним у свідоцтві про державну реєстрацію.
Так, згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Як було зазначено вище, основним видом діяльності позивача є загальне прибирання будинків та інші види діяльності, про що зазначено у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія наявна в матеріалах справи (а. с. 28 - 30). А надання послуг з прибирання будинків за укладеними правочинами було безпосереднім виконанням ТОВ «Клінтек» своєї господарської діяльності.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну , складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:
а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити, зокрема, ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.
При цьому, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зміна місцезнаходження ПП «Сіті-М Торг» відбулась поза межами господарських операцій та виписки податкових накладних, а саме 30.09.2014 року.
Отже, складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України.
Щодо недоліків оформлення видаткових накладних, слід зазначити, що в накладних міститься підпис, печатка та прізвища осіб, які приймали участь у господарській операції, що дає змогу їх ідентифікувати. Таким чином, не зазначення посади в видаткових накладних не може бути самостійною підставою для визнання угоди недійсною.
Що стосується тверджень податкової інспекції про відсутність документів на транспортування товару, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Тобто, товарно-транспортні накладні, не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскiльки, законодавчi норми не ставлять в залежність вiдсутнiсть транспортних документiв на перевезення вантажу (товару) або їх недоліки з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартiсть. З урахуванням ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облiк та фiнансову звiтнiсть в Українi товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який пiдтверджує здiйснення господарської операцiї з поставки товарiв, та вiдповiдно набуття права власностi на нього, оскiльки не вiдображає вiдомостi про господарську операцiю з поставки товару, а вiдображає вiдомостi про господарську операцiю перевезення.
Разом з цим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).
Як вже було зазначено вище, за умовами укладеного договору поставка товару здійснювалась за рахунок Продавця (ПП «Сіті-М Торг»), при цьому товарно-транспортні накладні надані до суду.
Щодо невідповідності придбаного товару у постачальників в серпні 2014 року ПП «Сіті-М Торг», що в подальшому реалізовано платнику податків ТОВ «Клінтек» у серпні 2014 року, слід зазначити, що в судовому засіданні встановлено, що податковим органом досліджувався лише серпень 2014 року щодо придбання ПП «Сіті-М Торг» товарів, таким чином ПП «Сіті-М Торг» міг придбати товар, який в подальшому був реалізований позивачу в інші місяці.
Як встановлено в судовому засіданні, під час перевірки відповідачем додаткових документів від позивача не запитувалось.
З урахуванням викладеного вище, позивачем до перевірки наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій. На час укладання та виконання спірних угод сторони були у належному порядку зареєстровані платниками ПДВ та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обовязків та те, що договори укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угод недійсними до суду не надано, отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угод недійсними.
Крім того, слід зазначити, що на вимогу суду позивач надав докази оприбуткування та списання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), які були придбані у ПП «Сіті-М Торг» у серпні 2014 року: порядок оформлення руху та обліку запасів у вигляді витратних матеріалів та миючих засобів, наказ про призначення матеріально відповідальних осіб, відомість оприбуткування та видачу запасів за серпень 2014 року, матеріальний звіт за серпень 2014 року, платіжні доручення про перерахування ПП «Сіті-М Торг» грошових коштів, договір оренди складу та офісу №2401141 від 24.01.2014 року, прибуткові ордери, накладні на внутрішнє переміщення ТМЦ, акти списання ТМЦ, сертифікати відповідності, договір про надання послуг, договір на виконання робіт, акти приймання-здачі виконаних робіт.
Основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» №3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України п.38.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат здійснюється згідно ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1