Справа № 804/6622/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2015 р. Справа № 804/6622/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Іващенко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» до Луганської митниці ДФС (відповідча-1), Головного управління державної казначейської служби України в Луганській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень та зобов'язання повернути надмірно сплачений податок, -
26.05.2015 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» до Луганської митниці ДФС (відповідча-1), Головного управління державної казначейської служби України в Луганській області (відповідач-2), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 702190000/2014/000019/2 від 26.11.2014 року;
- стягнути з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» надмірно сплачений податок на додану вартість у загальному розмірі 120 890,69 грн. шляхом зарахування на його поточний рахунок.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та навів їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.
Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, до суду було надано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивачу було видано картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та прийнято рішення про коригування митної вартості відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, рішення митниці є правомірними, а вимоги позивача безпідставними.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що підставою для повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів є висновок митного органу, який до органу державного казначейства України не надходив, тому правових підстав для повернення з бюджету митних платежів немає.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, встановив.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь-Україна» зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 17.07.2007 року.
Вид та кількість металопрокату визначено згідно додаткової угоди до контракту від 05.05.2014 року.
На виконання вказаного контракту та згідно специфікації № 14/4 - 4120 від 21.10.2014 року здійснено поставку товару.
З метою розмитнення вказаного товару та на підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано до митного органу наступні документи:
- митна декларація (первинна) № 702190000.2014.001999 від 21.11.2014 року;
- додаткова угода до контракту № 1 від 02.07.2014 року;
- додаткова угода до контракту № 2 від 11.08.2014 року;
- специфікація до контракту № 14/4-4120 від 21.10.2014 року;
- накладна № АУ 698790 від 12.11.2014 року;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією ГО-5261 від 19.11.2014 року;
- розрахунок ціни (калькуляція виробника) № ССУ-31-22/667 від 17.11.2014 року;
- витяг з Журналу «Метал Кур'єр» № 46 від 17.11.2014 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 5934 від 24.10.2014 року;
- рахунок-фактура (інвойс) № 14/0002/0001/000049155 від 12.11.2014 року;
- декларація країни відправлення № 10210220/041114/0009649 від 04.11.2014 року.
Декларантом визначено митну вартість за придбаний товар за ціною контракту з використанням основного методу визначення митної вартості - за ціною контракту 20 619,00 руб. РФ за 1 тн.
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
- розрахунок ціни (калькуляцію).
Також, відповідно до положень ч. 6 ст. 53 МКУ декларанту запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи.
Листом від 26.11.2014 року № 2611-1 декларант повідомив про те, що надати додаткові документи до декларації 702190000/2014/001999 немає можливості.
Таким чином суд зазначає, що у відповідача були достатні підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, оскільки надані документи містять розбіжності та не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості товару, про що також було повідомлено декларанта.
Як встановлено з матеріалів справи, враховуючи розбіжність в наданих документах та відмову декларанта в наданні будь-яких інших документів, згідно п.2 ст.52, п.6 ст.54 та згідно п.3 ст.337 МКУ проведений контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданих для митного оформлення контролю або митного оформлення, з даними, які наявні у митного органу.
Вказане й стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості № 702190000/2014/000019/2 від 26.11.2014 року.
Тобто з вказаного вбачається, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості № 702190000/2014/000019/2 від 26.11.2014 року прийнято з підстав, зазначених у повідомленнях від митниці декларанту при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження митної вартості та ґрунтується на раніше визнаній митній вартості, заявлені в МД від 18.11.2014 року № 702190000/2014/001987 на рівні 546,0 дол./т.
Окрім того, 27.11.2014 року на адресу позивача, згідно тієї ж специфікації до контракту № 14/4-4120 від 21.10.2014 року надійшов товар.
Вирішуючи правомірність прийняття митним органом оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 49 Митного кодексу України, визначено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості визначається ст. 53 МКУ.
Зокрема ч. 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, в тому числі, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Здійснивши аналіз наданих суду документів та з пояснень представників сторін, судом з'ясовано, що дійсно в наданих митному органу документах містяться розбіжності, які могли вплинути на визначення митної вартості товару, зокрема, відсутні відомості, що підтверджують числові значення митної вартості; у наданій калькуляції собівартості (лист ВАТ «Северсталь» від 17.11.2014 року № исх/ССУ-31-22/667) не наведено жодних відомостей щодо включення до ціни товару витрат на пакування та маркування, тощо. Також суд не залишає поза увагою відомості з періодичного видання «Меттал Эксперт.Новости рынков листового проката СНГ» від 20.10.2014 року № 42, рівень котирувань на прокат гарячекатаний товщиною 2-6 мм складає 460-625 дол.США за тонну; відомості з періодичного видання «Огляд цін» № 9 (215) 2014, №10 (216) 2014 рівень котирувань на прокат гарячекатаний складає 540-550 дол. США за тону, «Огляд цін» № 11 (217) 2014 рівень котирувань на прокат гарячекатаний складає 500-510 дол. США за тону. Тобто митний орган не безпідставно дійшов до висновку про те, що існуючий взаємозв'язок між ВАТ «Северсталь» (продавцем) та ТОВ «Северсталь-Україна» (покупцем) вплинув на заявлену митну вартість товару.
Отже, у митного органу були підстави для витребування у позивача додаткових документів.
Також судом з'ясовано, що на повідомлення митного органу позивачем не були надано запитувані документи.
Згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За результатами контролю співставлення відповідно до ст. 337 МКУ митним органом встановлено, що рівень заявленої декларантом митної вартості товарів є нижчим за рівень митної вартості товарів, найбільш близьких за своїми характеристиками за вже оформленими митними деклараціями, що визнані митними органами МД від 18.11.2014 року № 702190000/2014/001987.
У зв'язку з тим, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які була наявна в митниці, та декларантом не було надано вичерпний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було прийняте рішення про коригування заявленої митної вартості товару № 702190000/2014/000019/2 від 26.11.2014 року, яким скориговано митну вартість товару до 0,55 дол. США/кг. на підставі наявних відомостей із застосуванням другорядного методу.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих та законних підстав для застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів відповідачем правомірно було скориговано заявлену декларантом митну вартість товарів із застосуванням другорядного методу, що виключає підстави для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № 702190000/2014/000019/2 від 26.11.2014 року.
За таких умов суд вважає, що у митного органу були всі підстави ставити під сумнів заявлену митну вартість товару, а тому приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровська митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 256 МКУ, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 264 МКУ, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнята митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
З огляду на викладене, суд вважає, що картки відмови, прийняті відповідачем відповідно до норм чинного законодавства.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони можуть витребувати додаткові документи для перевірки правильності вказаної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву, що вона визначена вірно.
Отже, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати лише належні документи, оскільки надання неналежних документів не може вважатись виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товару.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надані документи, запитувані митницею, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, відповідач правомірно застосував другорядний метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України на поточний рахунок позивача надмірно сплаченого податку на додану вартість у загальному розмірі 120 890,69 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого спільним наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 року № 882/1188, передбачено, що висновок про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, готується митним органом на підставі відповідної заяви платника про повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів.
Оскільки судом було з'ясовано, що позивач з відповідною заявою до митного органу не звертався, суд вважає вказані вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Приймаючи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.
Розміри ставок судового збору встановлюються статтею 4 Закону України «Про судовий збір», згідно якої за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується 0,06 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно частини 3 вказаної статті передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку мають вимогу як майнового так і не майнового характеру, та враховуючи те, що позивачем не сплачено судовій збір в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з позивача судовий збір в розмірі 2176,03 грн. за позовні вимоги майнового характеру.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» до Луганської митниці ДФС (відповідча-1), Головного управління державної казначейської служби України в Луганській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень та зобов'язання повернути надмірно сплачений податок - відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь Дистрибуція» несплачену суму судового збору в розмірі 2176,03 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 22.06.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 22.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля