Справа № 817/4075/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4075/14

30 червня 2015 р. 17год. 01хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Борискіна С.А. (головуючий), суддів Гломба Ю.О. Шарапи В.М. , за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача1: представник ОСОБА_3

відповідача2: представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавна інспекція сільського господарства України Державна інспекція сільського господарства в Рівненській області
про визнання незаконними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Державної інспекції сільського господарства України (далі Держсільгоспінспекція України) та Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області (далі Держсільгоспінспекція в Рівненській області) з позовом про визнання незаконними наказів про звільнення, скасування запису про звільнення в трудовій книжці, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що головою Держсільгоспінспекції України видано наказ №205-кт від 22.10.2014, яким передбачено звільнення позивача з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

Крім того, 21.11.2014 начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області видано наказ №233-к, яким оголошено зазначений вище наказ голови Держсільгоспінспекції України та звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Вважає оскаржені накази протиправними, оскільки 22.10.2014 року, тобто на дату підписання наказу №205-кт, він перебував на лікарняному та вийшов на роботу лише 21.11.2014. Крім того, на цю дату Голова Держсільгоспінспекції України був звільнений з посади розпорядженням Кабінету Міністрів України №958-р від 16.10.2014 за власним бажанням згідно із його заявою, а тому посадових повноважень не мав.

Наказ №233-к від 21.11.2014 про звільнення позивача був прийнятий начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області, який не уповноважений вирішувати вказані питання, оскільки відповідно до ч.2 п.9 Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №770 від 23.12.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 12.01.2012 року №34/20347, перший заступник та заступники начальника Держсільгоспінспекції призначаються на посаду і звільняються з посади Головою Держсільгоспінспекції України за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства.

У судовому засіданні позивач та його представник позові вимоги підтримали з наведених підстав та додатково пояснили, що всупереч вимог ст.43 КЗпП України звільнення ОСОБА_1 було проведене без погодження з первинною профспілковою організацією Держсільгоспінспекції в Рівненській області. Крім того, перед вирішенням питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, йому не було надано можливості надати відповідні пояснення. Стосовно зазначених у поданні про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 24.07.2014 року № 01/1380 порушень позивач пояснив, що перевірка ДП «Радивилівський КХП» 25 березня 2014 року взагалі не проводилася, а тому вказані у поданні відомості є неправдивими. Що стосується перевірки ДП «Радивилівський КХП», яка мала місце 27 червня 2014 року, то позивач брав у ній активну участь, акт перевірки підписав особисто. Несвоєчасні надання звітів про проведену роботу вважає формальним порушенням, яке не може слугувати підставою для звільнення з посади. Запізнення на 20 хвилин на роботу, яке мало місце 22 липня 2014 року, пояснюється перебуванням в лікарні, що підтверджується відповідними записами у медичній книжці. За наведених підстав просили адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 - Держсільгоспінспекції України позов не визнала, подала письмові заперечення та пояснила, що розпорядження Кабінету Міністрів України №958-р від 16.10.2014 про звільнення Голови Держсільгоспінспекції України ОСОБА_5 з посади за власним бажанням надійшло до Держсільгоспінспекції України 21.10.2014 та вже наступного дня 22.10.2014 року було прийнято наказ №547-к про припинення виконання ОСОБА_5 повноважень Голови Держсільгоспінспекції України. Оскільки 22 жовтня 2014 року був останнім днем перебування Голови Держсільгоспінспекції України на посаді, тому він мав повноваження підписувати наказ №205-кт від 22.10.2014 про звільнення ОСОБА_1

21.11.2014 начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області видано наказ №233-к, яким було оголошено наказ голови Держсільгоспінспекції України та звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Тому рішення про звільнення ОСОБА_1 було прийняте уповноваженою особою Головою Держсільгоспінспекції України.

Крім того, звільнення позивача відбулося на підставі подання начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області, внесеного у звязку з порушенням позивачем своїх службових обовязків під час проведення перевірки ДП «Радивилівський КХП», невиконання протокольних доручень начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області та запізнення на роботу на 20 хвилин 22.07.2014 року.

Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Держсільгоспінспекції в Рівненській області проти позову заперечила з підстав, зазначених представником відповідача 1. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на державній службі з 16 листопада 2009 року. Присяга державного службовця прийнята позивачем 16.11.2009 року. Наказом голови Держсільгоспінспекції України від 03.05.2012 р. № 4-кт призначений на посаду першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області (т.1 а.с.115-123).

08.07.2014 року наказом голови Держсільгоспінспекції України №108-кт Про накладення дисциплінарного стягнення на першого заступника начальника державної інспекції сільського господарства в Рівненській області ОСОБА_1М. за неналежне виконання своїх службових обовязків та за порушення виконавської дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану (т.1 а.с.177).

Крім того, наказом голови Держсільгоспінспекції України №124-кт від 17.07.2014 року Про накладення дисциплінарного стягнення на першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області ОСОБА_1М. за неналежне виконання своїх службових обовязків та за порушення виконавської дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану (т.1 а.с.177).

24.07.2014 року начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області за вих.№01/1980 в адресу Голови Держсільгоспінспекції України було надіслане подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та рішення щодо доцільності перебування на посаді ОСОБА_1 (т.2 а.с.234-235). Підставами для внесення подання стали порушенням позивачем своїх службових обовязків під час проведення перевірки ДП «Радивилівський КХП», невиконання протокольних доручень начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області та запізнення на роботу на 20 хвилин 22.07.2014 року.

На підставі цього подання, з урахуванням попередніх стягнень, головою Держсільгоспінспекції України видано наказ №205-кт від 22.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.». Відповідно до п.1 цього наказу позивача звільнено з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. Днем звільнення ОСОБА_1 згідно з п.2 наказу вважається перший день його виходу на роботу після тимчасової непрацездатності (т.1 а.с.6).

Питання звільнення позивача було погоджено з Міністром аграрної політики та продовольства, що підтверджується відповідним листом від 22.10.2014 року № 37-25-4-7/16117(т.1 а.с.233).

21.11.2014, у перший день після виходу ОСОБА_1 на роботу, начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області видано наказ від 22.10.2014 року №233-к «Про звільнення ОСОБА_1М.». Згідно з п.1 наказу оголошено наказ Держсільгоспінспекції України №205-кт від 22.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.». Відповідно до п.2 наказу ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором згідно з п.3 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.7).

Надаючи правову оцінку наказам №205-кт від 22.10.2014 Держсільгоспінспекції України та №233-к від 21.11.2014 Держсільгоспінспекції в Рівненській області суд зазначає таке.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, а також загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначено Законом України Про державну службу №3723-XII від 16 грудня 1993 року (далі Закон №3723), відповідно до ст.1 якого державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно з ст.2 цього Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно з ст.10 Закону №3723 основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

В силу вимог ст.11 даного Закону конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Відповідно до ст.14 Закону №3723 дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

- попередження про неповну службову відповідність;

- затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Статтею 147 Кодексу Законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно з ст.148 Кодексу Законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, як визначено у ст.149 Кодексу Законів про працю України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 10.8 Тимчасового Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Рівненській області, затвердженого наказом Державної інспекції сільського господарства України від 06.01.2012 року №20, начальник Держсільгоспінспекції вносить Голові Держсільгоспінспекції України подання щодо заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності своїх заступників (т.2 а.с.79-84).

Як вбачається з посадових інструкцій першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, затверджених начальником Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області 04.05.2012 року, 13.11.2012 року, 03.07.2013 року, 21.10.2013 року, 03.12.2013 року (т.2 а.с.66-76) перший заступник начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області забезпечує виконання Інспекцією в межах своїх повноважень Конституції України, законів України, наказів Міністерства аграрної політики та продовольства, доручень Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступника, наказів Держсільгоспінспекції України, доручень Голови Держсільгоспінспекції України .… та здійснює інші повноваження відповідно до законодавства та тимчасового Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Рівненській області (т.2 а.с.66-76).

В силу вимог п.5.1 розділу 5 цих інструкцій перший заступник начальника Держсільгоспінспекції несе відповідальність за неякісне та несвоєчасне виконання своїх посадових обовязків, що передбачені цими посадовими інструкціями, неналежне виконання доручень начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області.

Як вже зазначалось вище, спірний наказ №205-кт від 22.10.2014 був виданий головою Держсільгоспінспекції України на підставі подання 24.07.2014 року начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області за вих.№01/1980, відповідно до якого ОСОБА_1 неналежно виконував свої службові обовязки під час проведення перевірки ДП «Радивилівський КХП», яка була проведена 25.03.2014 року, невчасно виконав протокольні доручення начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області та запізнився на роботу на 20 хвилин 22.07.2014 року.

Так, згідно з матеріалами справи перевірка ДП «Радивилівський КХП» проводилась не 25 березня 2014 року, як зазначено у поданні начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області, а 27 червня 2014 року, що визнали представники відповідачів у судовому засіданні. Відповідно до листа ДП «Радивилівський КХП» від 18.06.2015 року № 223/01-15 позивач брав активну участь у перевірці, весь час особисто контролював хід перевірки, був присутній при складанні акту (т.2 а.с.26). До матеріалів справи позивачем також долучено акт перевірки ДП «Радивилівський КХП» від 27.06.2014 року, у якому міститься підпис ОСОБА_1

Таким чином, порушення службових обовязків позивачем під час здійснення цієї перевірки підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

На підтвердження поважності причин запізнення на роботу 22.07.2014 року ОСОБА_1 надав медичну книжку, з якої вбачається факт його перебування у медичному закладі та проходження обстежень (т.2 а.с.39). Наступного дня 23.07.2014 року позивача було прийнято на стаціонарне лікування, де він перебував до 05.08.2014 (т.2 а.с.39).

Щодо несвоєчасності подання звітів про проведену роботу, то на думку позивача, це порушення є формальним, адже будь якої шкоди службовим інтересам не завдає. Судом встановлено, що протокольними дорученнями начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області від 01.07.2014 та 08.07.2014, які є обовязковими для виконання відповідально до п.5.1 розділу 5 посадової інструкції ОСОБА_1 як першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області, було зобовязано надавати письмові звіти про проведену роботу. ОСОБА_6 звіти про роботу за період з 1 по 4 липня 2014 року та з 8 по 11 липня 2014 року надав 21 та 22 липня 2014 року (т.1 а.с.237, 239-244).

Як вже вказувалось, відповідно до ст.149 Кодексу Законів про працю України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

На переконання суду невчасним подання звітів про виконану роботу ОСОБА_1 шкоди інтересам Держсільгоспінспекції в Рівненській області не завдав, на виконання функцій установи це не вплинуло. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що представниками відповідача не було надано достатніх доказів, які свідчили про допущення ОСОБА_1 таких порушень службових обовязків, які стали б підставою для накладення крайнього виду дисциплінарного стягнення - звільнення з посади.

До покликань представників відповідача на факти попередніх порушень службової дисципліни ОСОБА_1 суд ставиться критично, оскільки позивач за їх вчинення був притягнутий до відповідальності у вигляді доган, питання про звільнення його з посади уповноваженими особами не приймалося.

Стосовно порушення процедури прийняття спірних наказів про звільнення позивача суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 п.9 Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №770 від 23.12.2011 та зареєстрованого в Мінюсті 12.01.2012 №34/20347 (далі Положення №770), перший заступник начальника Держсільгоспінспекції в області призначається на посаду і звільняється з посади Головою Держсільгоспінспекції України за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства. Відповідно до п.1 ст.45 Закону №3723 припинення державної служби оформляється відповідним актом субєкта призначення про звільнення державного службовця з посади державної служби, у якому зазначаються підстави припинення державної служби та дата звільнення. Начальник Держсільгоспінспекції в області призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (п.10.7 Положення №770).

У п.2 наказу голови Держсільгоспінспекції України №205-кт від 22.10.2014 вказано, що днем звільнення ОСОБА_1 згідно з п.2 наказу вважається перший день його виходу на роботу після тимчасової непрацездатності. Відтак, всупереч вимог п.1 ст.45 Закону №3723 відповідачем 1 не було зазначено конкретної дати звільнення позивача з посади.

Крім того, протиправність спірного наказу доводиться також тим, що згідно з вимогами ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Як встановлено судом, позивач з 29.09.2014 року (тобто на час прийняття наказу №205-кт від 22.10.2014) та до 21.11.20214 року був тимчасово не працездатний, що підтверджується листками непрацездатності АГИ №131668 та АГИ №131737 (т.1 а.с.7,8).

Стосовно наказу начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області від 21.11.2014 року № 233-к, то при його прийнятті відповідач 2 перевищив свої повноваження, зазначивши п.2 наказу: «звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Держсільгоспінспекції в Рівненській області…», хоча згідно з ч.2 п.9 Положення №770 перший заступник начальника Держсільгоспінспекції в області призначається на посаду і звільняється з посади Головою Держсільгоспінспекції України за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства.

При прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідачем 1 також не було дотримано вимог ст.149 Кодексу Законів про працю України щодо обовязку отримання від позивача письмових пояснень по суті допущених порушень, що також вказує на протиправність спірного наказу.

Додані відповідачами до матеріалів справи акти про відмову від надання письмових пояснень від 04.09.2014 року №2 та від 12.11.2014 року №4 не є належними доказами, оскільки складені під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1, що зазначено у самих актах (т.1 а.с.246-249).

При винесенні рішення суд також зауважує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №958-р було звільнено ОСОБА_5 з посади голови Держсільгоспінспекції України. Вказане розпорядження надійшло до Держсільгоспінспекції України 21.10.2014 року та було зареєстроване за вх.№299/0/3-14 (т.1 а.с.112). 22.10.2014 року головою Держсільгоспінспекції України ОСОБА_5 було видано наказ №547-к, відповідно до якого він припинив виконання голови. В останній день виконання повноважень ОСОБА_5 як головою Держсільгоспінспекції України був підписаний і спірний наказ №205-кт від 22.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1М.»

На думку позивача, ОСОБА_5 станом на 22.10.2014 року вже не мав повноважень на прийняття таких рішень, оскільки втратив їх на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України. Оцінюючи вказані обставини, суд враховує, що відповідно до п.15 Порядку розгляду питань, повязаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого Постановою КМ України від 11.04.2012 року № 298, на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи.

Беручи до уваги, що розпорядженням КМ України №958-р про звільнення ОСОБА_5 з посади голови Держсільгоспінспекції України було прийняте 16.10.2014 року, тому триденний строк для видання у Держсільгоспінспекції України наказу про припинення роботи ОСОБА_5 минув 20 жовтня 2014 року. У звязку з цим суд вважає, що наказ від №205-кт від 22.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 фактично був винесений не уповноваженою особою, а тому також є протиправним.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що прийняті головою Держсільгоспінспекції України наказ №205-кт від 22.10.2014 та начальником Держсільгоспінспекції в Рівненській області наказ №233-к від 21.11.2014 є протиправними та підлягають скасуванню.

Покликання позивача та його представника на порушення відповідачами вимог ст.43 КЗпП України щодо необхідності отримання згоди профспілкової організації на звільнення позивача суд вважає помилковими, оскільки згідно з ч.2 ст.43-1КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається, зокрема, у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) та його заступників. Оскільки ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника Держсільгоспінспекції в Рівненській області, тому, на переконання суду, отримання дозволу на його звільнення не потрібно.

Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Відповідно до наданої відповідачем-2 довідки від 21.06.2015 року № 05/1522 заробіток ОСОБА_1 складає: середньоденний - 204,17 грн., середньомісячний - 4389,66 грн. (а.с.61). Відтак позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2014 року по день винесення постанови у справі 30.06.2015 року, а всього 30217 грн. 16 коп. (148 х 204,17=30217,16, з яких 148 - загальна кількість робочих днів за вказаний період, 204,17 - середньоденний заробіток).

Відповідно до ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, що складає 4389,66 грн., у звязку з чим суд допускає рішення суду в цій частині до негайного виконання.

Відносно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача скасувати запис про звільнення в трудовій книжці, то, на думку суду, належним захистом порушеного права ОСОБА_1 у звязку з неправомірним звільненням є саме його поновлення на посаді. Окремого рішення суду щодо скасування запису у трудовій книжці у випадку поновлення на посаді звільненої особи не потрібно, адже згідно з п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, власник або уповноважений ним орган зобовязаний внести відповідний запис про визнання недійсним попереднього запису про звільнення та про поновлення працівника на посаді.

Крім того, позивач та його представник у судовому засіданні заявили, що на задоволенні цієї позовної вимоги вони не наполягають.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у частині скасування запису про звільнення позивача у трудовій книжці.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач довів обґрунтованість позовних вимог, у той час як відповідачі не довели правомірності прийняття наказів про звільнення ОСОБА_1, а тому суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме: визнає протиправними та скасовує наказ голови Державної інспекції сільського господарства України від 22.10.2014 року № 205-кт та наказ начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 21.11.2014 року № 233-к., поновлює ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області, стягує з Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2014 року по 30.06.2015 року у розмірі 30217 грн.16 коп. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4389 (чотири тисячі триста вісімдесят дев'ять) грн. 66 коп. допускається судом до негайного виконання.

Судові втрати не присуджуються у звязку з відсутністю доказів їх понесення.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ голови Державної інспекції сільського господарства України від 22.10.2014 року № 205-кт та наказ начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 21.11.2014 року № 233-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2014 року по 30.06.2015 року у розмірі 30217 (тридцять тисяч двісті сімнадцять) грн.16 коп.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4389 (чотири тисячі триста вісімдесят дев'ять) грн. 66 коп. допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Борискін С.А.

Судді Гломб Ю.О.

ОСОБА_7