Справа № 826/4617/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2015 року 16:30 № 826/4617/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 або позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві або відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 08.10.2014 року № Ф-1318-25 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 12 451,66 грн.;

- визнати протиправними дії по збільшенню податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у сумі 16 350,12 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що контролюючим органом були допущенні грубі порушення норм чинного законодавства України при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання ним податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, по завершенню якої складений акт від 01.07.2014 року № 5221/26-51-17-01/. У зв'язку з цим результати такої перевірки, а саме: сформовані висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 норм податкового законодавства, що призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, не можуть мати законних наслідків.

22.04.2015 року у судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, представник позивача зазначив, що вчинення відповідачем протиправних дій по збільшенню ФОП ОСОБА_1 податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 16 350,12 грн. опосередковано висновками акта перевірки.

Представник відповідача у призначене судове засідання у справі не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, що у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, 08.04.2015 року представником відповідача через канцелярію суду подані письмові заперечення проти позову з доданими до них копіями документів.

З огляду на викладене, суд у судовому засіданні 22.04.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2015 року позов ФОП ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 08.10.2014 року № Ф-1318-25 залишено без розгляду.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2014 року працівниками ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання ним податкового, валютного та іншого законодавства, і правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складений акт від 01.07.2014 року № 5221/26-51-17-01/ (надалі - акт перевірки).

У відповідності до змісту вказаного акту перевірки, документальну позапланову невиїзну перевірку позивача проведено відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України на підставі наказу ДПІ від 13.06.2014 року № 804-П «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки». Згідно документально підтверджених пояснень представника відповідача, копія зазначеного наказу від 13.06.2014 року та повідомлення від 13.06.2014 року № 4516/26-51-17-01-16 були надіслані на адресу позивача 13.06.2014 року та вручені йому 16.06.2014 року.

Примірник акта перевірки був направлений на адресу позивача 01.07.2014 року поштою та отриманий останнім 07.07.2014 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

За висновками цього акта перевірки позивачем були порушені вимоги, зокрема: 1) норм п. 177.1 і п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у безпідставному заниженні показника валового доходу за 2013 рік на суму 98 876 грн. та призвело до заниження ФОП ОСОБА_1 розміру чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на аналогічну суму коштів; 2) норм пп. 49.18.2 і пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у неподанні ФОП ОСОБА_1 до органу доходів і зборів податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 рік; 3) норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, що полягає у ненаданні підприємцем до перевірки документів в повному обсязі; 4) п. 1 - 3 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування т послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, що полягають у проведенні ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій у готівковій формі без використання зареєстрованих, опломбованих у встановленому порядку та переведених у фіскальний режим роботи реєстраторів розрахункових операцій; 5) норм ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2664-VI, що полягає у тому, що ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок із суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету, а саме - сума недоплати єдиного внеску до бюджету склала 11 858,72 грн. За результатами зазначеної перевірки донараховано до сплати податок з доходів фізичних осіб в сумі 16 350,12 грн. та єдиний соціальний внесок в сумі 11 858,72 грн.

Згідно наданих представником відповідача пояснень, що оформлені у вигляді заперечень проти позову, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки виставила ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф- від 21.07.2014 року, згідно якої позивачу нарахована до сплати сума недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 11 858,72 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за НОМЕР_2 від 21.07.2014 року, яким позивачу визначені штрафні санкції у розмірі 592,94 грн.

Також, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла такі податкові повідомлення-рішення від 21.07.2014 року:

- за № (форми «Р»), яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 20 947,65 грн., в т.ч. 16 350,12 грн. за основним платежем, 4 597,53 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «Р»), яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму штрафної санкції за порушення норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, у розмірі 510 грн.;

- за № (форми «Р»), яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму штрафної санкції за порушення норм . 1 - 3 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування т послуг», у розмірі 1 грн.

До матеріалів справи відповідачем були надані копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 430 і фіскального чеку відділення УДППЗ «Укрпошта» від 21.07.2014 року на підтвердження факту надсилання на адресу позивача зазначених вище податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення від 21.07.2014 року, а також вручення таких документів 29.07.2014 року представнику ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2

Згодом, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві виставила ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1318-25 від 08.10.2014 року, згідно якої за позивачем станом на 30.09.2014 року обліковується непогашена заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 12 451,66 грн., в тому числі сума недоїмки - 11 858,72 грн. і 592,94 грн. - штрафу.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

У відповідності до норм пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Зокрема, п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових невиїзних перевірок визначені нормами статей 78 і 79 ПК України.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Положеннями п. 1.4 розд. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 14.03.2013 року № 395 (що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 р. за N 607/23139), визначено загальне поняття терміну «акт перевірки» згідно якого акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно розд. 2 цього Порядку, акт документальної перевірки складається з трьох частин: вступної, описової та висновку. Це свідчить про те, що дії контролюючого органу, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення (визначення даного терміну наведене у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу) приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, з контексту наведених норм слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання

Разом з тим, судом враховується, що змістом ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У контексті наведених законодавчих приписів, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та усних пояснень представника позивача, наданих під час судового розгляду даної справи, предметом розглядуваного позову фактично є дії контролюючого органу з оформлення результатів перевірки, а саме: висновків про неправомірне заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік та, як наслідок, про необхідність збільшення йому податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 16 350,12 грн. Втім складення акта перевірки та оформлення його змісту не може порушувати права та/або охоронювані законом інтереси особи в публічно-правових правовідносинах, а безпосередньо дії податкового органу з включення до акта певних висновків не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків (аналогічні висновки наведені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.10.2014 року № К/991/159017/12).

Натомість, права позивача можуть бути порушені відповідачем внаслідок прийняття за результатами перевірки актів індивідуальної дії, які можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити, зокрема, вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Схожі висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року за № 21-237а13, де зокрема, зазначено, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, у розумінні положень ст. 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Наявними матеріалами справи підтверджується той факт, що за результатами проведеної документальної перевірки позивача відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.07.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб на 20 947,65 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 16 350,12 грн.

Отже, з контексту наведених вище норм матеріального та процесуального права слідує, що саме вказане рішення повинно бути предметом оскарження в суді. Відповідно вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо збільшення податкового зобов'язання з податку за висновками акта перевірки фактично не призведуть до захисту прав позивача.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність юридичних підстав для задоволення останніх.

У силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок