Справа № 822/1410/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1410/15

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.
при секретаріПоворознику І.В.
за участі: представника позивачаТріски В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 м. Шепетівка Хмельницької області до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просить визнати неправомірним рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України протокол № 81 від 17.12.2014 року, згідно якого йому не підтверджено факту виконання робіт в зоні відчуження, зобов`язати Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України підтвердити факт виконання робіт в зоні відчуження та визнати його захворювання, пов`язане з виконанням робіт на ЧАЕС та видати йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії І.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 07.05.2015 року позивач просить суд стягнути з Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення Комісії, яким йому не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження та яким вирішено, що посвідчення, яке було йому видане підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування не ґрунтується на дійсних обставинах.

Позивач вказує, що відповідно до постанови КМУ від 20.01.1997 року № 51 "Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" абзацу 3 пункту 10 посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження.

Так, той факт, що позивач виконував роботи у зоні відчуження та у зв`язку з чим отримав захворювання підтверджується:

1) відряджувальним посвідченням № 058 згідно якого він був відряджений в Чорнобиль з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року;

2) списком учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, згідно якого він з 20.05.1986 року (відповідно до наказу № 123 від 20.05.1986 року та відряджувального посвідчення № 058 ) по 23.05.1986 року перебував в зоні відчуження;

3) запитом директора Шепетівського АТП 16864 на ім`я начальника Вишгородського районного ДРБУ Київського облдорбуду від 15.04.1991 року;

4) довідками, виданими йому про те, що з 20.05.1986 року 23.05.1986 року працював в зоні відчуження;

5) виписками із медичної картки, згідно яких у позивач встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС;

6) висновком Хмельницької медико-соціальної експертної комісії, згідно якого у позивач встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та 70 % втрати професійної працездатності;

7) довідкою Хмельницької медико-соціальної експертної комісії, згідно якої позивачу встановлено другу групу інвалідності захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС;

8) експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №9 від 06.06.2014 року, згідно якого у позивача встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження в 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 14 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і машин з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ та організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 15 Закону передбачені підстави для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, а саме період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Оскільки відповідач, на підставі наданих позивачем документів, своїм рішенням не підтвердив факту виконання робіт в зоні відчуження, тому з врахуванням наведених обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали частково, позивач згідно письмової заяви відмовився від пункту 2 позовних вимог, а саме в частині, в якій просить зобов`язати Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України підтвердити факт виконання робіт в зоні відчуження та визнати його захворювання, пов`язане з виконанням робіт на ЧАЕС і видати йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії І.

Позивачем та представником позивача в судовому засіданні надано пояснення згідно викладених у позовній заяві обставини, та просять суд задовольнити позовні вимоги частково.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні, та 25.05.2015 року до суду надійшло письмове пояснення, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно з Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є один з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військовий квиток і довідка командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Відповідно до даного Порядку видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями.

Особова справа ОСОБА_1 , за поданням Хмельницької обласної державної адміністрації розглянута на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України 17.12.2014 року (протокол № 81).

З огляду на відсутність документального підтвердження виконання позивачем робіт у зоні відчуження, Комісією прийнято рішення про безпідставність видачі ОСОБА_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, оскільки не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження.

Розгляд справи просить проводити без участі його представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу правомірності рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 17.12.2014 року оформлене протоколом №81, щодо визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, оскільки не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження.

Досліджуючи правомірність зазначеного рішення судом встановлено наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року (далі Закон №796-XII), який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення та спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Відповідно до статтей 9, 15 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків. Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно із частиною 1 статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються "Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженим 20.01.1997 року постановою Кабінету Міністрів України №51 (далі Порядок №51).

Відповідно до пунктів 2, 10 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства. Посвідчення, зокрема, потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються Радою міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення цими комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Відповідно до абзацу 4 пункту 10 Порядку №51 посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Обов`язковість перелічених даною нормою документів обов`язково перевіряється відповідною комісією під час видачі посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто відсутність деякого документу матиме наслідком відсутність підстав для видачі зазначеного посвідчення. Крім того, підстави для видачі посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є альтернативними.

Пунктом 12 Порядку №51 визначено, що спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

У разі встановлення цими комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

На виконання вимог пункту 12 Порядку №51 Міністерством видано наказ від 17.05.2006 №187, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.05.2006 за №626/12500, яким затверджено Положення про Комісію (далі - Положення).

Відповідно до Положення при Мінпраці створено постійно діючий колегіальний орган Комісію.

Відповідно до пункту 5.1 Положення, рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно.

Частиною 3 статті 65 Закону №796-XII закріплено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідності до частини 1 статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Частиною 4 зазначеної норми передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) видане 13.10.2004 року.

Підставою для видачі посвідчення стали надані позивачем письмові докази в підтвердження того, що він в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року направлявся у відрядження і перебував у зоні відчуження, а саме: довідка Шепетівського АТП 16864 №1/168 від 01.12.1992 року про те, що ОСОБА_1 , дійсно направлявся у відрядження і приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме здійснював вивезення продуктів зі складів Чорнобильського управління торгівлі з м. Чорнобиль в міста Іванків і Тетерів в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року ; посвідчення про відрядження № 058 згідно якого він був відряджений в Чорнобиль з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було подання Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації від 12.03.2014 року №03/02-2260 відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.09.2013 року № 13136/02.

Листом від 06.09.2013 року № 13136/02 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просило Департамент соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації переглянути правомірність встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 , який має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, оскільки документів, підтверджуючих факт роботи безпосередньо в зоні відчуження на Шепетівському АТП 16864 (згідно довідки Шепетівського АТП 16864 №1/168 від 01.12.1992 року про те, що ОСОБА_1 , направлявся у відрядження і приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме здійснював вивезення продуктів зі складів Чорнобильського управління торгівлі з м. Чорнобиль в міста Іванків і Тетерів в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року) немає, у відомостях про нарахування заробітної плати за 1986 рік підвищена оплата праці не відображена, відповідно до наказу по ВАТ "Шепетівське АТП 16864" від 20.05.1986 року № 123 ОСОБА_1 , був відряджений у м. Вишгород Київської області, в копії посвідчення про відрядження відмічено пункти прибуття та вибуття ОСОБА_2 .

Оскільки, дослідженими Комісією документами, не підтверджено факт відрядження позивача у період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Комісією було прийнято рішення про безпідставність видачі ОСОБА_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 у вигляді витягу з протоколу від 17.12.2014 року №81.

Натомість, позивачем в підтвердження правомірності надання йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення подано: 1) посвідчення про відрядження № 058 згідно якого позивач був відряджений в Чорнобиль з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року; 2) список учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, згідно якого позивач з 20.05.1986 року (відповідно до наказу № 123 від 20.05.1986 року та відряджувального посвідчення № НОМЕР_1 ) по 23.05.1986 року перебував в зоні відчуження; 3) запит директора Шепетівського АТП 16864 на ім`я начальника Вишгородського районного ДРБУ Київського облдорбуду від 15.04.1991 року; 4) довідки, видані позивачу про те, що з 20.05.1986 року 23.05.1986 року він працював в зоні відчуження; 5) виписки із медичної картки, згідно яких у позивача встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС; 6) висновок Хмельницької медико-соціальної експертної комісії, згідно якого у позивача встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та 70 % втрати професійної працездатності; 7) довідка Хмельницької медико-соціальної експертної комісії, згідно якої позивачу встановлено другу групу інвалідності захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС; 8) експертний висновок Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №9 від 06.06.2014 року, згідно якого у позивача встановлено захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС, копії даних документів містяться в матеріалах справи.

Вказані документи не були враховані Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України при прийнятті оскаржуваного рішення про визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Всупереч наведеним вимогам, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано суду доказів правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

В той же час позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в частині визнання протиправним рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, протокол № 81 від 17.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 не підтверджено факту виконання робіт в зоні відчуження підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 гривень, заявленої позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із наведеного слідує, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання потерпілого, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення його законних прав.

Згідно з пунктами 1, 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (пункт 4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів щодо розміру моральної шкоди та доказів, що підтверджують моральні страждання позивача. Медичні довідки, надані позивачем, не містять відомостей про те, що вказані в них захворювання, виникли в результаті моральних страждань, яких зазнав позивач.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 гривень не підлягають до задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 163, 186, 254, 256 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, протокол № 81 від 17.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 не підтверджено факту виконання робіт в зоні відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 73,08 грн.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 23.06.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2015 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя В.К. Блонський