Справа № 495/8849/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. Справа № 495/8849/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Боярський О.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю представника 3-ї особи адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та 3-ї особи ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

29.06.2010р. ОСОБА_2 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із адміністративним позовом до Білгород-Дністровської міськради, виконкому Білгород-Дністровської міськради та 3-ї особи ОСОБА_3, в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів №431 від 22.05.1981 року «Про виділ зі складу домоволодіння по вул.Радянській №2 жилого будинку літ «Б»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міськради №382-V від 15.11.2007р. «Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському» в частині п.1.98. про погодження передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: вул.Радянська,2-а.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2011 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у звязку з пропуском строку та відсутністю будь-яких доказів, підтверджуючих поважність причин його пропуску.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасовано ухвалу суду 1-ї інстанції від 22.08.2011 року та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.04.2013 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу суду 1-ї інстанції від 09.04.2013 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2013 року адміністративний позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк звернення до суду для оскарження рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів №431 від 22.05.1981 року та рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №382-V від 15.11.2007 року. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 20.01.2014р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2013 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та представники відповідачів в судове засідання суду апеляційної інстанції з невідомих причин не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Представника 3-ї особи в судовому засідання суду 2-ї інстанції апеляційну скаргу не визнав та наполягав на залишенні її без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника 3-ї особи та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_2, відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 29.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 (реєстровий №6445), зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БТІ» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7836995 від 14.12.2004р.), ж власницею на праві спільної часткової власності 21/100 частини домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 1698 кв.м, за адресою: вул.Маяковського,12 м.Білгород-Дністровський, Одеської області.

3-я особа - ОСОБА_3 є власником жилого будинку літ «Б», розташованого м.Білгород-Дністровський по вул.Радянській №2 (договір купівлі/продажу від 23.03.2001р.), а також є батьком багатодітної родини (6 дітей, однин з яких інвалід, дружина «мати-героїня»).

22.08.1981 року виконкомом Білгород-Дністровської міськради народних депутатів було прийнято рішення №431 «Про виділ зі складу домоволодіння по вул. Радянській №2 жилого будинку літ. «Б».

15.11.2007 року Білгород-Дністровською міськрадою Одеської області було прийнято рішення №382-V «Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському», пунктом 1.98. якого, було погоджено передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: вул.Радянська,2а.

Дізнавшись про вказані вище рішення міськради та не погоджуюсь з ними, позивачка оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, та відповідно, з правомірності оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, які, в свою чергу, ніяким чином не порушують права позивача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.116 ЗК України.

Як слідує з приписів ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Але, при цьому, необхідно вказати, що відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, ч.1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Однак, при цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що у контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті порушених прав особи виключно саме у сфері публічно-правових відносин. А захист прав, свобод та інтересів осіб, в свою чергу, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 22.08.1981 року виконкомом Білгород-Дністровської міськради народних депутатів було прийнято рішення №431 про виділ зі складу домоволодіння по вул.Радянській,2 жилого будинку літ. «Б» із земельною ділянкою пл.147 кв.м. Пунктом 2 цього ж рішення було вирішено вилучити з домоволодіння по вл.Маяковського,12 земельну ділянку пл.160 кв.м та прирізати її до земельної ділянки по вул.Радянській,2а.

Також, судовою колегією по справі встановлено, що 15.11.2007 року Білгород-Дністровською міськрадою Одеської області, на підставі відповідної заяви ОСОБА_3 про приватизацію земельної ділянки та розробленої ПП «Укрпроектстрой-сервіс» технічної документації, було прийнято рішення №382-V «Про погодження передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України в м.Білгород-Дністровському», пунктом 1.98. якого, було погоджено передачу у приватну власність 3-ї особі ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: вул.Радянська, 2-а.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_2 не надано жодних доказів того, яким саме чином оскаржувані рішення міськради №431 від 22.08.1981 року та №382-V від 15.11.2007 року порушують її права як землекористувача, яким позивачка фактично стала лише в грудні 2004 року, згідно із договором дарування частини домоволодіння від 29.10.2004 року, зареєстрованим в органах БРТІ за №7836995 від 14.12.2004 року.

Не надано позивачем і будь-яких письмових доказів (документів), які б підтверджували її право власності, користування або оренди як на цю спірну земельну ділянку (виділену оскаржуваними рішеннями), так і на суміжну з нею.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані рішення Білгород-Дністровської міськради Одеської області є правомірними, не порушують прав позивача і відповідно, скасуванню не підлягають.

При цьому, апеляційний суд ще раз наголошує на тому, що при обраному позивачем способі захисту свого порушеного права, т.б. саме шляхом оскарження цих рішень міськради, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, судами перевірялось виключно те, чи були вони прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а не факт існування будь-яких перешкод в користуванні сторонами спірною земельною ділянкою чи факт відповідності існуючих меж між земельними ділянками позивача по вул.Маяковського,12 та 3-ї особи по вул.Радянській,2а, спір про які підлягає вирішенню виключно в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, суд апеляційної інстанції також зазначає, що у відповідності до змісту п.п.4,6 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р., ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому, вони не можуть бути скасовані чи змінені цим самим органом місцевого самоврядування після їх виконання.

При чому, такі акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними (нечинними) лише в судовому порядку (ч.10 ст.59 ЗУ від 21.05.1997р. №280/97-ВР).

Аналогічне положення закріплене і ч.1 ст.21 ЦК України, з якої також вбачається, що тільки суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо цей акт суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено судом 2-ї інстанції та вже зазначалося вище, спірні рішення Білгород-Дністровської міськради Одеської області №431 від 22.08.1981 року та №382-V від 15.11.2007 року на той час не суперечили актам цивільного законодавства, не порушували ні чиї цивільні права або інтереси та вже давно виконані.

Будь-яких доказів зворотного позивачкою не представлено. Не містять таких доказів і матеріали справи.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_5