Справа № 826/2853/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 травня 2015 року 16 год. 00 хв. № 826/2853/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер Енд Гембл Україна" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер Енд Гембл Україна" (далі - позивач) до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 14 лютого 2015 року № (далі - оскаржуване рішення).

У прохальній частині позову представником позивача також зазначено про необхідність стягнення з Державного бюджету України за рахунок суб'єкта владних повноважень - відповідача, здійснених позивачем судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, документальне підтвердження розміру яких буде надано позивачем на відповідну вимогу суду.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнав та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 23 березня 2015 року судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено невиїзну позапланову документальну перевірку з питань повноти нарахування та сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) позивача за вересень 2014 року, за результатами якої складено акт від 02 лютого 2015 року за № 127/28-10-42-20/19341005 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено:

- п. 187.8 ст. 187, п. 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1. 200.3 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення суми від'ємного значення за серпень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 3017792,00 грн., що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за вересень 2014 року, яка підлягає зменшенню;

- п. 193.1 ст. 193 ПК України, у зв'язку з чим занижено суму податкових зобов'язань з ПДВ за вересень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 875591,20 грн., яка підлягає збільшенню (донарахуванню).

На підставі акту перевірки, 14 лютого 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 3893983,20 грн. за основним платежем та у розмірі 973345,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, як вбачається з матеріалів справи, протягом вересня 2014 року позивач реалізував ТОВ "Проктер енд Гембл Трейдінг Україна" товар на загальну суму 7206788,98 грн., у тому числі ПДВ 471472,16 грн.

Товар є медичними виробами, позивач при їх постачанні застосовував ставку ПДВ у розмірі 7%.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185, п. 193.1 ст. 193 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях з: постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

З аналізу викладених норм вбачається, що операції з постачання на митній території України медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, має здійснюватись за ставкою ПДВ у розмірі 7%.

Суд зазначає, що до 01 липня 2014 року була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року № 118 "Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків", якою затверджено перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 7 відсотків, за відповідними кодами УКТ ЗЕД.

Разом з тим, із 02 липня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01 липня 2014 року № 216 "Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків" (далі - Постанова № 216), якою затверджено новий перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню ПДВ за ставкою 7 відсотків.

Згідно з п.п. 1-3 Постанови № 216, до переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню ПДВ за ставкою 7 відсотків належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни: "активний медичний виріб, який імплантують" у значенні, наведеному у пп. 2 п. 2 Технічного регламенту щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 755 (далі - Технічний регламент № 755); "медичний виріб" у значенні, наведеному у пп. 9 п. 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 753 (далі - Технічний регламент № 753); "медичний виріб для діагностики in vitro (клінічної лабораторної діагностики) " у значенні, наведеному у пп. 9 п. 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 754 (далі - Технічний регламент № 754).

Визначення терміна "медичний виріб", наведені в інших нормативно-правових актах і нормативних документах, не можуть застосовуватися для віднесення виробу до цього переліку.

Документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є: 1) свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку; 2) декларація про відповідність - для медичних виробів, які пройшли процедуру оцінки відповідності згідно з Технічним регламентом № 753, Технічним регламентом № 754, та Технічним регламентом № 755; 3) заява про медичні вироби особливого призначення - для медичних виробів, виготовлених на замовлення або призначених для оцінки характеристик, відповідно до Технічного регламенту № 753, Технічного регламенту № 754, та Технічного регламенту № 755.

Відповідно до пп. 9 п. 2 Технічного регламенту № 753, медичний виріб - це будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються, як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Отже, медичними виробами, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 7 відсотків, до 01 липня 2014 року вважались виключно вироби, які вказані у відповідному Переліку, а з 02 липня 2014 року такими медичними виробами вважаються вироби, що відповідають визначенню термінів "медичний виріб" згідно з пп. 9 п. 2 Технічного регламенту № 753, та підтверджені свідоцтвом про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу.

Згідно з п. 2 та п. 12 Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2004 року № 1497 (далі - Порядок № 1497), медичні вироби - прилади, комплекси, системи, обладнання, апарати, інструменти, пристрої, імплантанти, приладдя, матеріали або інші вироби, в тому числі інвазивні медичні вироби; медичні вироби для діагностики in vitro; медичні вироби, що не досягають основної передбачуваної мети в організмі людини або на ньому за допомогою фармакологічних, імунобіологічних або метаболічних засобів, але функціям яких такі вироби можуть сприяти; медичні вироби, які використовуються як окремо, так і в поєднанні між собою, включаючи програмні засоби, необхідні для їх належного використання, з метою забезпечення: профілактики, діагностики, лікування, спостереження або полегшення стану пацієнта у разі захворювання, травми, каліцтва або їх компенсації; дослідження, заміни або видозмінювання структури (анатомії) органів, тканин чи фізіологічних процесів; контролю процесу запліднення; комплектувальні вироби - вироби і пристрої, призначені як складові частини для безпосереднього застосування в комплексі з певними медичними виробами відповідно до їх функціонального призначення; модифікації медичних виробів - різновиди медичних виробів, що мають спільні конструктивні ознаки, розроблені на базі основного виробу з метою розширення та/або спеціалізації сфери його використання; нормативні документи - стандарти, технічні умови, директиви, настанови, інші нормативно-технічні документи на продукцію, а також норми, правила, нормативи, що визначають критерії якості і безпеки медичних виробів та умови їх виробництва і застосування; реєстраційні матеріали - матеріали доклінічного вивчення, клінічних випробувань, нормативні документи на конкретні медичні вироби та інша нормативно-технічна документація; шкода - погіршення стану здоров'я пацієнта, персоналу, пошкодження чи погіршення функціонування обладнання або справляння негативного впливу на навколишнє середовище; безпека медичних виробів - сукупність нормованих властивостей медичних виробів, що забезпечують запобігання шкоді від їх застосування; небезпека - потенційне джерело шкоди; ризик застосування медичних виробів - ймовірна частота виникнення небезпеки або ймовірне посилення ступеня тяжкості стану від заподіяної людині або навколишньому середовищу шкоди; заявник - юридична або фізична особа, яка подає в установленому порядку комплект документів для державної реєстрації медичних виробів; експертна установа - юридична особа, залучена Держлікслужбою для проведення експертизи (випробувань) медичних виробів; експертиза медичних виробів - установлення відповідності характеристик медичних виробів, їх показників, реєстраційних матеріалів, у тому числі декларованих заявником, нормативним документам і законодавству щодо функціонування, якості та безпеки для здоров'я людини, середовища її життєдіяльності; випробування - визначення критеріїв, показників шляхом проведення досліджень; класифікація медичних виробів - віднесення або підтвердження належності виробу до одного з класів безпеки залежно від ступеня потенційного ризику застосування; дорадчий орган - науково-експертна рада з питань державної реєстрації медичних виробів, що створюється Держлікслужбою для колегіального вирішення питань у сфері обігу медичних виробів; кваліфікаційне випробування - контрольне випробування зразків медичних виробів для проведення оцінки готовності виробництва випускати такі вироби та визначення їх відповідності вимогам нормативних документів.

На підставі рішення про державну реєстрацію медичні вироби включаються до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення (далі - Реєстр), що ведеться Держлікслужбою, а заявнику видається свідоцтво про державну реєстрацію медичних виробів (далі - свідоцтво) за зразком згідно з додатком. Свідоцтво може мати додатки, у яких зазначаються модифікації медичних виробів та комплектувальні вироби.

Вказане визначення поняття "медичний виріб" є тотожним визначенню Технічного регламенту № 753.

Державна реєстрація задекларованих товарів як медичних виробів підтвердила їх відповідність терміну "медичний виріб", який міститься у п. 2 Постанови № 1497, тим самим така реєстрація підтвердила відповідність такого медичного виробу терміну, що наведений у Технічному регламенті № 753.

Суд звертає увагу, що на товар видані свідоцтва про їх державну реєстрацію як медичних виробів, а тому позивач мав право застосувати 7-відсоткову ставку ПДВ. Вказана позиція суду узгоджується з позицією Державної фіскальної служби України, висловленою у листі від 19 серпня 2014 року № 2316/7/99-99-19-03-02-17.

Операції з постачання товару із 02 липня 2014 року, за переконанням суду, повинні оподатковуватись за ставкою ПДВ у розмірі 7%, оскільки товар відповідає визначенню "медичний виріб" у розумінні пп. 9 п. 2 Технічного регламенту № 753, він посвідчений відповідними свідоцтвами про державну реєстрацію медичного виробу, копії яких містяться у матеріалах справи.

Доводи відповідача про розмитнення товару за ставкою ПДВ 20% є безпідставними, оскільки, операції з імпорту товарів не є предметом спору та не впливають на розмір податку при постачанні товарів на митній території України.

Таким чином, проаналізувавши вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд прийшов до висновку про протиправність оскаржуваного рішення та, як наслідок, необхідність його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер Енд Гембл Україна" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

При цьому, згідно з нормами постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Стосовно зазначення представником позивача про необхідність стягнення з Державного бюджету України за рахунок відповідача здійснених позивачем судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу суд зазначає, що заявлена вимога не підлягає задоволенню, оскільки протягом судового розгляду справи представниками позивача так і не надано суду будь-якої інформації та її документального підтвердження щодо понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 14 лютого 2015 року № , яким товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер Енд Гембл Україна" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 4867329,00 грн. (Чотири мільйони вісімсот шістдесят сім тисяч триста двадцять дев'ять гривень 00 копійок).

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер Енд Гембл Україна" () здійснений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (Чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) із Державного бюджету України.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин