Справа № 808/8804/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/41919/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Кочана В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_4 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року у справі за позовом громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення від 05 листопада 2012 року № 563-12 та зобов`язання переглянути рішення у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

встановила:

У листопаді 2013 року громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення від 05 листопада 2012 року № 563-12 та зобов`язання переглянути рішення у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в країні Гвінея, за національністю гвінеєць, за віросповіданням - мусульманин, неодружений, до України прибув 30.08.2008 на підставі студентської візи.

ОСОБА_4 09.04.2012 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Серед обставин, які змусили звернутися з заявою, вказав, що в Гвінеї розпочалася війна.

З позивачем двічі проводилися співбесіди (17.04.2012 та 22.06.2012), на яких ОСОБА_4 підтвердив підстави для надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Висновком Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 18.07.2012 №03-12/04 щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю умов, передбачених пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рекомендовано відмовити громадянину Гвінеї ОСОБА_4 у визнанні його особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Рішенням Державної міграційної служби України від 05.11.2012 №563-12 «Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» відмовлено ОСОБА_4 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абзацу 4 частини першої статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, відносно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону - відсутні.

Оскільки позивач за жодною з конвенційних ознак на батьківщині не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються, інформаційні матеріали носять загальний характер та не містять подій щодо переслідування саме позивача та враховуючи те, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Гвінеї добровільно - у зв'язку з приїздом на навчання, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року у справі за позовом громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення від 05 листопада 2012 року № 563-12 та зобов`язання переглянути рішення у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

В.М. Кочан