Справа № 803/2117/14
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 876/11029/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Ковельської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність голови Ковельської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2 з розгляду і вирішення заяви позивачки від 18.08.2014 року та зобовязати відповідача невідкладно вирішити порушене в заяві клопотання.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до голови Ковельської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, при неповно зясованих обставинах справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновок судді про те, що відповідач із зазначенням причин неможливості вирішення порушеного нею питання у встановлені строки дав відповідь на заяву не відповідає дійсності. Відповідач у своєму листі від 10.09.14 року не вказує, що заяву вирішити є не можливим, а лише зазначає, що її вирішення слід відтермінувати через необхідність всебічного та обєктивного вивчення порушеного питання до призначення керівного складу відділу освіти. Скаргу також мотивує тим, що на час звернення позивачки до суду обовязки начальника відділу освіти виконувала ОСОБА_3

Також вказує, що лист відповідача від 10.09.14 року згідно норм чинного законодавства не можна вважати відповіддю на заяву. Відповіддю може бути лише наказ про поновлення позивачки на роботі, або відмова в поновленні з посланням на норми Закону і викладенням мотивів відмови.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 18.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до голови Ковельської районної державної адміністрації ОСОБА_2 про поновлення її на роботі.

Листом від 10.09.2014 року за вих. №С-546 голова Ковельської РДА повідомив, що з метою прийняття правомірного рішення та враховуючи складність порушеного питання виникає необхідність у всебічному та обєктивному вивчені. Оскільки на час подання вищевказаної заяви у відділі освіти Ковельської РДА не призначені начальник відділу та його заступник, питання про поновлення позивачки на роботі слід відтермінувати до призначення керівного складу відділу освіти.

Вважаючи, що відповідачем фактично не було розглянуто звернення по суті та не дано обґрунтовану відповідь, чим допущено протиправну бездіяльність, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідачів відсутні будь-які порушення, а так само і бездіяльність.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В силу ст.1 Закону України ,,Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 15 Закону України ,,Про звернення громадян органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники установ і організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв.

За змістом ст. 19 Закону України ,,Про звернення громадян органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно ст.20 Закону України ,,Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких порушень в діях відповідача, оскільки під час розгляду звернення ОСОБА_1, голова Ковельської районної державної адміністрації діяв в межах своєї компетенції, у відповідності до наведених нормативних актів та вчасно надавав вичерпну відповідь на питання викладенні в зверненнях позивачки.

Так, відповідач в межах строку, передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» надав відповідь про неможливість вирішення питання про поновлення ОСОБА_1 на роботі у звязку з тим, що на час звернення позивачки із заявою у відділі освіти Ковельської РДА не призначені начальник та заступник начальника відділу освіти.

При цьому, апеляційний суд визнає безпідставним покликання позивачки на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2005 року у справі № 2-2614/05 як на підставу для поновлення її на роботі, оскільки суд відмовив в позові ОСОБА_1 до відділу освіти Ковельської райдержадміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Позивач не надала доказів оскарження зазначеного рішення та його скасування. Іншого судового рішення про поновлення її на роботі ОСОБА_1 також не надала.

Таким чином, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для вжиття заходів до поновлення позивачки на роботі. У такому випадку ОСОБА_1 може лише звернутись до відповідного відділу освіти з заявою про прийняття її на роботу на загальних підставах, а не вимагати поновлення на роботі, з якої її було звільнено ще 13.12.2001 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, не містять жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що приймаючи оскаржену постанову, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі № 803/2117/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_4