Справа № 815/532/15
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/532/15

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Щербак І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання протиправним дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Суворовського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби (далі РВ в м. Одесі ГУ МВС) в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3, в якому позивачка просить визнати протиправними дії із зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з листа відповідача вих. №17/3698 від 24.09.2014 р. їй стало відомо, що 25.06.2014 р. її незаконно було знято з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1, на підставі заяви власника квартири ОСОБА_3, у зв'язку з відчуженням ОСОБА_2 квартири (договір дарування /р№ 2167/01.12.2011/ Фьодоров Є.А. приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу) та згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

01.12.2011 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарований) було укладено договір дарування, відповідно до якого дарувальник подарувала, а обдарований прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А. та внесений в Державний реєстр правочинів за реєстраційним №2167.

05.12.2011 року на підставі договору дарування від 01.12.2011 року КП МБТІ та РОН було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, про що видано витяг №32316062.

Позивачка, вважала що вищевказаний правочин був здійснений нею в результаті обману, під впливом психологічного тиску та у час коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що і стало підставою для звернення до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування не дійсним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору квартири від 01.12.2011р. - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до СПД ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним - задоволено, а саме: визнано недійсним договір про отримання грошових коштів від 01.12.2011р., укладений між ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_5

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири удаваним, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про вселення, про виселення, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру - залишено без задоволення.

14.03.2014 року рішенням Апеляційного суду Одеської області відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2. Апеляційну скаргу ОСОБА_7, представника ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про утримання грошових коштів від 01.12.2011 року, відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про вселення, виселення, усуненні перешкод в здійсненні права власності скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору від 01.12.2011 року про утримання коштів відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про витребування квартири, зобов'язання не перешкоджати у здійсненні права власності шляхом зобов'язання знятися з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_1, її звільнення та передачі ключів відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

23.06.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Суворовського РВ у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування квартири від 01.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровою Є.А.

25.06.2014 року ОСОБА_2 було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з відчуженням ОСОБА_2 квартири (договір дарування /р№2167/01.12.2011/ посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Є.А.) та згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача як суб'єкта владних повноважень по зняттю ОСОБА_2 з реєстраційного обліку відбулися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено законодавством України, а саме на підставі заяви ОСОБА_3, який набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на законних підставах.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, оскільки судом були порушені норми матеріального права та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд неправильно прийняв до уваги позицію відповідача, відповідно до якої підставою для зняття з реєстраційного обліку стали документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловими приміщеннями, яким, на думку відповідача, є договір дарування квартири новому власнику, про що зазначено у п.3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів, який затверджений наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 (далі - Порядок). Апелянт вважає, що підстави для зняття з реєстрації місця проживання особи регламентовані ст. 7 Закону №1382, а МВС України в п.3.1 Порядку вийшов за межі наданих йому законодавцем повноважень.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV (надалі - Закон №1382) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 7 Закону №1382 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Поряд з цим, відповідно п.3.1 розділу ІІІ Порядку реєстрації місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів від 22.11.2012 року №1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 набув права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 01.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А.

Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру 05.12.2011 року було зареєстровано КП МБТІ та РОН .

Оскаржуваний ОСОБА_2 вищевказаний договір-дарування до різних судових інстанцій на підставі рішень судів, які містяться в матеріалах справи, залишився дійсним, та право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, залишилось за ОСОБА_3

Вирішуючи справу, суд першої інстанції посилався на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 05.11.2014 р. у справі № 6-158цс14, згідно до якої власник житлового будинку, відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Отже, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного провадження, ОСОБА_2 не є власником спірної квартири та членом сім'ї власника (ОСОБА_8), у зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком, суду першої інстанції про те, що виникнення у членів сім'ї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів його сім'ї на користування жилим будинком.

З матеріалів справи вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відбулось відповідачем на підставі заяви ОСОБА_3 та доданого до неї договору дарування на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_2 не втратила право користування спірною квартирою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на порушення відповідачем приписів Конституції України через неправомірне застосування підзаконного нормативного акту також є необґрунтованим.

Наказ МВС України №1077 від 22.11.2012 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» зареєстрований в Міністерстві юстиції 18.12.2012 р. за №2109/22421 та розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» та визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Вказаний наказ підлягає застосуванню управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка була знята з реєстраційного обліку на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії посадових осіб Суворовського РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області щодо зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 були правомірними, відповідали діючому законодавству України та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв