Справа № 554/16399/13-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

25 червня 2015 рокум. ПолтаваСправа № 554/16399/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивачів 1. ОСОБА_2 2. ОСОБА_3 3. ОСОБА_4 4. ОСОБА_5
до відповідачів 1. Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області 2. Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області
про визнання неправомірними дій працівників суб'єкта владних повноважень та відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2006 року ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Полтавській області в особі Полтавського відділу податкової міліції управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Полтавській області, Управління державного казначейства у Полтавській області про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, а саме:

визнання незаконними дії працівників відповідача-1 в частині завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3;

стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 25 000 000,00 грн (згідно із заявою від 14.11.2006 зобовязання відповідача-2 відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в сумі 25 000 000,00 грн).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2006 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2006 року допущено заміну первісного відповідача Управління державного казначейства у Полтавській області належним відповідачем Державним казначейством України.

ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві в особі Полтавського відділу податкової міліції управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Полтавській області, державного казначейства України про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, а саме:

визнання неправомірними дії працівників відповідача-1 під час проведення огляду 30.08.2006 у квартирі АДРЕСА_1 оголошення постанови судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. про проведення огляду від 22.08.2006 неповнолітнім ОСОБА_3, ОСОБА_4 та входження до житла за відсутністю повнолітніх членів сім'ї, завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3;

зобовязання відповідача-2 провести відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 000,00 грн на користь позивачів шляхом безспірного списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (згідно із заявою від 13.04.2007 зобовязання відповідача-2 провести відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 000,00 грн на користь позивачів шляхом безспірного списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2007 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2008 року зазначені справи об'єднані в одне провадження та присвоєно № 2а-139/08.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 травня 2014 року здійснено процесуальне правонаступництво відповідача-1, а саме: замінено Державну податкову інспекцію у м. Полтаві в особі в особі Полтавського відділу податкової міліції управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Полтавській області на Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (т.3, а.с. 103).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2014 року здійснено процесуальне правонаступництво позивача ОСОБА_2 шляхом заміни на позивача ОСОБА_3 у справі № 554/16399/13а за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області (т. 3, а.с. 118).

На підставі пункту 2 частини 1 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 26 лютого 2015 року Октябрським районним суду м. Полтави прийнято рішення про передачу справи за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду. Справа надійшла до суду 27 квітня 2015 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року справу прийнято до провадження; призначено справу до розгляду на 27 травня 2015 року.

У судове засідання 27 травня 2015 року позивачі (їх представники), які повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду, не зявилися; клопотання про розгляд справи за їх відсутності не заявлені. Відповідно до приписів статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, для забезпечення законних прав позивачів на розгляд справи за їх присутністю, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 11.06.2015. 11 червня 2015 року позивачі (їх представники), які повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду, повторно не зявилися; клопотання про розгляд справи за їх відсутності не заявлені. Відповідно до приписів статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд повторно ухвалив відкласти розгляд справи на 25.06.2015.

25 червня 2015 року позивачі (їх представники) у судове засідання не зявилися, не скористалися наданим їм правом на надання пояснень у судовому засіданні 25 червня 2015 року та додаткових доказів у справі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки; особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні підтримав письмові заперечення від 26.05.2015, згідно з якими просив частково закрити провадження у справі стосовно визнання дій відповідача-1 неправомірними щодо проведення огляду, оскільки скарга на дії слідчого може бути розглянута не в порядку адміністративного судочинства, а в порядку Кримінального процесуального кодексу України; в іншій частині просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідач-2 у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином; правом подати суду заперечення проти позову та докази на підтвердження своїх доводів не скористався.

Заслухавши пояснення представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2006 місцевим судом Октябрського районного суду м. Полтави винесена постанова у порядку статей 177, 190 Кримінального-процесуального кодексу України про задоволення подання начальника ПВПМ УПМ ДПА у Полтавській області про проведення огляду приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, та вилучення предметів, що свідчать про протиправну діяльність з боку голови правління ВАТ «Полтавське» ОСОБА_2; дозволено проведення огляду та вилучення вказаних предметів.

У позовних заявах позивачі посилаються на те, що представниками податкової міліції були порушені норми Конституції України, Закону України «Про міліцію», Закону України «Про податкову службу України» та Кримінально-процесуального кодексу України, а саме: незаконне проникнення у житло, нанесення тілесних ушкоджень неповнолітнім мешканцям цього житла, спричинення моральних страждань неповнолітнім особам та приниження їхньої гідності. Указане і стало причиною звернення до суду.

Таким чином, позивачами оскаржується законність процесуальних дій відповідача-1 та порушення прав позивачів під час їх проведення.

Зазначені правовідношення регулювалися статтею 234 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, відповідно до частини пятої якої скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Наведене кореспондується з положеннями 306 Кримінального процесуального кодексу України (Закон України від 13.04.2012 № 4651-VI), відповідно до частини першої якої скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 цього Кодексу.

Що стосується обставин, які зазначені в позовних заявах, стосовно неправомірних дій працівників відповідача-1 під час огляду приміщення, то вони можуть свідчити про наявність складу злочину, а питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб вирішується в порядку кримінального судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до висновків Конституційного суду України, наведених у пункті 4.2 рішення № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України), захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності. Отже, і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному КАС України.

Порядок відшкодування у звязку з незаконними діями під час досудового розслідування регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР.

Відповідно до статті першої цього Закону підставою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові, є: незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу; незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, лише констатація виявленого порушення становить справедливу сатисфакцію відшкодування моральної шкоди заявника.

Така позиція узгоджується з висновком Європейського Суду з прав людини в справі «Мацюк проти України» (Заява N 1751/03) від 10.09.2009.

Отже, як зазначено вище, ці обставини встановлюються не в порядку адміністративного судочинства, а в порядку кримінального судочинства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розгляд даної справи має здійснюватися за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, що належить до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією України чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначений перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, зокрема пунктом другим цієї частини визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З огляду на зазначене, позов ОСОБА_3 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», який набрав чинності з 01.11.2011, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 17, 157, 158, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 554/16399/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання неправомірними дій працівників суб'єкта владних повноважень та відшкодування шкоди закрити.

Повернути ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер 344352978) з Державного бюджету України сплачену згідно з квитанцією № 52/68 005200681 від 04.10.2006 суму судового збору в розмірі 3,40 грн.

Повернути ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України сплачену згідно з квитанцією № 56Р1668 від 16.03.2007 суму судового збору в розмірі 3,40 грн.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 30 червня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна