Справа № 804/5686/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. справа № 804/5686/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Квасові В.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015 року № , -

ВСТАНОВИВ :

24 квітня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 26.01.2015 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо правильності та обґрунтованості формування податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «ФОРЕСТ-АП» () за період - червень, липень 2014 року, за результатами якої складено акт № 1716/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 05.12.2014 року. Позивач зазначає, що наведені в акті перевірки висновки про порушення норм Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені без належного дослідження первинних документів, отже податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню (а.с. 4-10).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).

У судове засідання 09.06.2015 року прибув представник позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 року № .

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи.

До матеріалів справи були долучені письмові заперечення відповідача на адміністративний позов, в яких ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська посилається на безпідставність позовних вимог ФОП ОСОБА_2 з огляду на те, що до перевірки податковому органу не було надано товарно-транспортних накладних з постачальником ТОВ «ФОРЕСТ-АП» та документів, які б підтверджували присутність посадових осіб в місцях прийому-передачі товару від постачальника ТОВ «ФОРЕСТ-АП». При цьому відповідач посилається на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704. Окрім того, ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська зазначено про недоведення позивачем використання придбаних матеріалів у ТОВ «ФОРЕСТ-АП», що свідчить про відсутність факту реального вчинення ФОП ОСОБА_2 господарських операцій з придбання товарів у вищезазначеного контрагента у період червень, липень 2014 року, а тому у позивача немає підстав для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту (а.с. 64-66).

Дослідивши документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 з 13.08.2001 року має свідоцтво про державну реєстрацію за № 001132 та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з 20.08.2001 року за № 9535. Згідно свідоцтва від 30.01.2006 року № НОМЕР_3, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська, ФОП ОСОБА_2 є платником податку на додану вартість.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що у період з 21.11.2014 року по 28.11.2014 року згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу № 740 від 21.11.2014 року, ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо правильності та обґрунтованості формування податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «ФОРЕСТ-АП» () за період - червень, липень 2014 року, за результатами якої складено акт № 1716/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 05.12.2014 року (а.с. 16-22).

Згідно висновків акту № 1716/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 05.12.2014 року перевіркою встановлено порушення: наявність ознак відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ФОРЕСТ-АП» у червні, липні 2014 року; порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 3 ст. 5, п. 1 ст. 7 Господарського кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість у сумі 27 452, 00 грн.

На підставі акту перевірки № 1716/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 05.12.2014 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення: № на суму 41 178, 00 грн. (27 452, 00 грн. - за основним платежем, 13 726, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями). Крім того, до матеріалів справи долучено дві копії зазначеного податкового повідомлення-рішення, однак за підписами різних посадових осіб ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетрвоська (а.с. 14, 15).

Судом встановлено, що 12 травня 2014 року між ФОП ОСОБА_2 (Покупець) та ТОВ «ФОРЕСТ-АП» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу № ЧМ 05-2014, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність покупця товар у строк та на умовах, визначених цим договором, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та сплатити за нього на умовах договору. Пунктами 2-4 вищезазначеного договору визначено найменування товару - «металопрокат», кількість товару - згідно замовлення, асортимент та якість товару, а також встановлено порядок передачі товару та оплати за нього. Пунктом 3.1 Договору визначено порядок передачі товару: продавець зобов'язаний передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 5 робочих днів з моменту укладання договору, забезпечити покупця видатковими та податковими накладними (а.с. 26).

Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару зі складу продавця, що підтверджується видатковими накладними, за підписом відповідальних посадових осіб, а саме: від 13 червня 2014 року №721, від 14 липня 2014 року №1320, від 25 липня 2014 року №1321, від 26 липня 2014 року №1322 (а.с. 27-30).

Транспортування придбаного товару було здійснено ФОП ОСОБА_2, що засвідчено складеними товарно-транспортними накладними від 13 червня 2014 року № Р10, від 14 липня 2014 року № Р18, від 25 липня 2014 року № Р25, від 26 липня 2014 року № Р26, та подорожніми листами від 13 червня 2014 року № 573088, від 14 липня 2014 року № 573100, від 25 липня 2014 року № 7301, від 26 липня 2014 року № 573097, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 35-37, 76-85).

За фактом виконання договірних зобов'язань ТОВ «ФОРЕСТ-АП» було виписано на адресу позивача податкові накладні від 13 червня 2014 року № 293, від 14 липня 2014 року № 426, від 25 липня 2014 року № 427, від 26 липня 2014 року № 428, суми сплаченого податку на додану вартість за якими включені позивачем до податкового кредиту відповідних періодів (а.с.31-34).

Із вищеказаних первинних документів вбачається, що на виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 було придбано у ТОВ «ФОРЕСТ-АП» лист х/к 2 мм. (1250*2500) в загальній кількості 6, 65 тонни, лист х/к 2 мм. (1,25*2,5) в кількості 5, 7 тонни, квадрат труби 80*40 в кількості 3, 00 тонни, квадрат труби 60*30 в кількості 2, 45 тонни.

Слід зазначити, що придбаний товар перевозився ФОП ОСОБА_2 автомобілем КАМАЗ 53212, що належить та зареєстрований за ОСОБА_2, в підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 38).

Розрахунки по договору від 12 травня 2014 року № ЧМ 05-2014 проводились у безготівковій формі, про що свідчить копія виписки банку від 06 серпня 2014 року. Крім того, згідно довідки ФОП ОСОБА_2, наявної в матеріалах справи, станом на 01.05.2015 року у ФОП ОСОБА_2 наявна кредиторська заборгованість по вищезазначеному договору на суму в розмірі 308 293, 05 грн. (а.с. 39, 74).

Суд зазначає, що при складанні акту перевірки та у поданих до суду запереченнях на адміністративний позов, ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська вказує про те, що у позивача немає підтверджуючих документів щодо використання придбаних у ТОВ «ФОРЕСТ-АП» товарів, проте такі висновки не підтверджуються матеріалами справи. Так, згідно наданого до суду копії договору № 1/12 від 29.12.2010 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ «СТО АТП № 11263» (виконавець) в особі директора Ряснянського О.В., виконавець зобов'язався перед ФОП ОСОБА_2 виконувати технічне обслуговування та поточний ремонт автотранспортних засобів. Крім того, до матеріалів справи були надані копії актів приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 29 серпня 2014 року, в яких зазначено перелік матеріалів, що використовувались для модернізації вантажного транспортного засобу. Так, згідно переліку матеріалів у вищевказаних актах відображені саме ті матеріали, що були придбані ФОП ОСОБА_2 у ТОВ «ФОРЕСТ-АП» згідно договору купівлі-продажу № ЧМ 05-2014 від 12.05.2015 року та були використані у власній господарській діяльності позивача для ремонту вантажних транспортних засобів (а.с. 40-59).

Судом при розгляді справи також було досліджено зміст подорожніх листів, наданих на підтвердження здійснення перевезення вантажу за договором купівлі-продажу № ЧМ 05-2014 від 12.05.2015 року. Так, згідно змісту подорожніх листів від 14 липня 2014 року та 13 червня 2014 року окрім вантажу «метал» перевозився також вантаж «насіння соняшникове», у зв'язку із чим на запит суду позивачем було надано копію договору про перевезення вантажу автотранспортом від 01 липня 2013 року № 4, укладеного між ДП «Сантрейд» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець), згідно умов якого й перевозився товар «насіння соняшникове» по дорученню замовника (а.с 36, 37).

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції Податкового кодексу України станом на час виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та яка підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Відповідно до змісту пунктів 201.4 та 201.8 статті 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з пунктом 184.1 статті 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

На момент проведення операції з позивачем і виписки податкових накладних контрагент позивача ТОВ «ФОРЕСТ-АП» був зареєстрований як платник податку на додану вартість, а тому мав повне право виписувати позивачу податкові накладні.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини 1 статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачені обов'язкові реквізити первинних документів.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, первинні документи, якими оформлені господарські операції по придбанню та перевезенню вантажу по договору купівлі-продажу № ЧМ 05-2014 від 12.05.2015 року, складені належним чином та відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, із наданих до матеріалів справи копій первинних документів вбачається можливість встановити факт завантаження товару, ПІБ водія, що отримав вантаж для перевезення, посаду та ПІБ особи, що прийняла вантаж, у зв'язку із чим спростовуються доводи відповідача, наведені по цьому питанню у запереченнях на адміністративний позов.

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2012 року звернув увагу адміністративних судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При вирішенні питання щодо реальності господарської операції судам слід перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Необхідно також перевірити наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, а також встановити зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів нереальності господарських операцій позивача з огляду на наведені критерії.

Суд зазначає, що є необґрунтованими посилання в акті перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська № 1716/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 05.12.2014 року на акт Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 11.08.2014 року №563/20-33-22-01-07/38969987 «про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ФОРЕСТ-АП» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період квітень, травень, червень 2014 року», оскільки неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, відсутність контрагента за юридичною адресою не є підставами для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат, оскільки невиконання свого зобов'язання однією із сторін господарських відносин не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди іншою стороною.

Доводи позивача також узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, господарська мета повинна бути встановлена відносно самого позивача, тобто його добросовісне виконання умов договорів з його контрагентами, оскільки Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р. («Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку, що позивач - ФОП ОСОБА_2 не повинен нести відповідальність за недобросовісність його контрагента ТОВ «ФОРЕСТ-АП».

Суд приходить до однозначного висновку, що позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції. Отже, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищезазначеним податковим накладним, а також правомірно сформував витрати, зокрема з придбання металопрокату для ремонту транспортних засобів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність винесеного рішення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій та право позивача на формування податкового кредиту та витрат операційної діяльності, відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015 року № - підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ФОП ОСОБА_2 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 182, 70 грн., що документально підтверджується квитанцією № 1/67 від 24.04.2015 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 182, 70 грн. підлягає поверненню.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 09 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 15 червня 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 26.01.2015 року № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2; індекс 49000, АДРЕСА_1) судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 15 червня 2015 року.

Суддя С. В. Прудник