Справа № 668/10318/13-а (2-а/668/14/14)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/26142/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої: Калашнікової О.В.
суддів:Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,
секретар судового засідання - Маджар О.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 22 січня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду комунального майна Херсонської міської ради, виконавчого комітету Херсонської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування розпорядження про приватизацію квартири та про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Фонду комунального майна Херсонської міської ради, виконавчого комітету Херсонської міської ради про скасування розпорядження Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 31.01.2003 року № 13607-ж та свідоцтва про право власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 31.01.2003 року № 13607 на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Фонд комунального майна Херсонської міської ради не мав права розпоряджатись вказаною квартирою, оскільки вона не перебувала на балансі територіальної громади міста, а оскаржуваним розпорядженням та свідоцтвом порушено право власності/користування позивача зазначеною квартирою.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 22 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до управління комунальної власності Херсонської міської ради і виконавчого комітету Херсонської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про скасування рішення та свідоцтва про право власності в частині позовних вимог щодо скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 від 31.012003 року № 13607 - закрити. В задоволенні позову ОСОБА_4 до управління комунальної власності Херсонської міської ради і виконавчого комітету Херсонської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про скасування розпорядження фонду комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради від 31.01.2003 року № 13607-ж - відмовити у повному обсязі". В іншій частині постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 22 січня 2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням місцевого суду Комсомольського району м. Херсона від 16.08.2002 року, яке набрало законної сили, у справі 2-1444/01 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ВАТ "Херсонські комбайни", Херсонського міськвиконкому про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі продажу квартири та визнання права користування квартирою та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про виселення та стягнення моральної шкоди, позов ОСОБА_6 задоволено, а у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вказаним судовим рішенням визнано недійсними розпорядження №2347 від 16.07.1997 року і свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року, видане ВАТ "Херсонські комбайни" на ім'я ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1, торгово-біржовий контракт від 09.10.1997 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про продаж вказаної квартири, і укладений Брокерською конторою "Олеко" торгівельної біржи "Смарагд Південь". Повернуто сторони у первісний стан. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Фонду комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради від 31.01.2003 року № 13607-ж передано ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення своїх прав, в той час як оскаржуване розпорядження прийнято у відповідності до законодавства.

Змінюючи рішення суду першої інстанцій та закриваючи провадження в частині вимог про скасування свідоцтва про право власності від 31.01.2003 року № 13607, суд апеляційної інстанції виходив з того, що свідоцтво про право власності не є рішенням суб'єкта владних повноважень та не може бути скасовано в адміністративному порядку. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога про скасування розпорядження не підлягає задоволенню, оскільки відновлення того становища, яке існувало до прийняття спірного рішення, неможливе у зв'язку з набуттям права власності на зазначену квартиру третіми особами.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, свідоцтво про право власності від 31.01.2003 року № 13607 не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а відтак не може бути самостійно оскарженим в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно із частиною 6 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до підпункту "а" пункту 8.1 Тимчасового положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою при оформленні права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта проектній документації, стандартам і правилам.

У відповідності до пункту 8.3 вищезазначеного Тимчасового положення, підготовка відповідних документів проводиться бюро технічної інвентаризації за дорученням відповідного органу. Свідоцтво скріплюється печаткою органу, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 15 Цивільно-процесуального кодексу України справи стосовно захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія судддів зазначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вимогу стосовно визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно. А отже, висновок суду апеляційної інстанції щодо закриття провадження в цій частині є обґрунтованим.

Щодо суті заявлених вимог колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 11.12.2013 року, право власності на вищенаведену квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що скасування оскаржуваного розпорядження не призведе до відновлення права власності позивача на квартиру, відтак позовні вимоги не направлені на захист прав позивача.

Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів зазначає що відновлення становища, яке існувало до прийняття спірного розпорядження за позивачем неможливе у зв'язку з набуттям послідовно права власності на вказану квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку із спірними діяннями відповідача позивачем не заявлено. Доводів наявності порушень діючого законодавства при реєстрації оспорюваного права власності позивачем не наведено.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій

Керуючись статтями 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді:

(підписи)