Справа № 813/2338/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року № 813/2338/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій і скасування вимоги від 26.03.2015 року за №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 42753 грн. 13 коп., рішення від 26.03.2015 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в якому застосовано штрафні санкції в розмірі 3899 грн. 65 коп., податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року за №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 23264 грн. 46 коп., податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року за №, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб на 1794 грн. 33 коп., податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року за №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 510 грн. 00 коп., податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року за №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір 11011000 в розмірі 73 грн. 13 коп.

Підставами позовних вимог є те, що контролюючий орган під час дії мораторію на проведення перевірки провів таку. Позивач вважає, що ним правомірно було віднесено до витрат проценти за користування кредитом, який спрямований на придбання транспортного засобу для використання у господарській діяльності. Як наслідок, продовжує позивач протиправними є нарахування податку на доходи фізичних осіб, боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та штрафної санкції з єдиного внеску. Оскільки в акті перевірки не було виявлено порушень, що податку на доходи фізичних осіб у розмірі 971 грн. 63 коп., позивач вважає протиправним збільшення цього податку та застосування штрафу у податковому повідомленні-рішенні. Також позивач звертає увагу суду на те, що п.119.2 ст.119 ПК України передбачає застосування штрафу, а не збільшення грошового зобовязання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначає, що платником податків включено до складу витрат кошти, витрачені на погашення кредиту та суми сплачених відсотків, які нараховані позивачу за користування таким кредитом, який виданий громадянину. Також, контролюючий орган вважає, що позивачем несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб за квітень 2014 року та не сплачено заборгованість із вказаного податку в сумі 971 грн. 63 коп. Також, відповідач вважає, що ним правомірно встановлено порушення строків сплати (перерахування) до бюджету військового збору за вересень 2014 року.

Представник відповідача дала аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що оскаржувані акти індивідуальної дії законними.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами документальної планової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з 01.03.2013 року по 31.12.2014 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області було складено акт від 13.03.2015 року за № 263/1702/НОМЕР_1 та 26.03.2015 року прийнято

податкові повідомлення-рішення:

- за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23264 грн. 46 коп., в тому числі, за основним платежем 15509 грн. 64 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 7754 грн. 82 коп.;

- за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1794 грн. 33 коп., в тому числі, за основним платежем 971 грн. 63 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 822 грн. 70 коп.;

- за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі штрафної (фінансової) санкції (штрафу) 510 грн. 00 коп.;

- за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з військового збору в розмірі 73 грн. 13 коп., в тому числі, за основним платежем 58 грн. 50 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14 грн. 63 коп.;

вимогу за №Ф-, у якій вимагається сплатити суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 42753 грн. 13 коп.;

рішення за №, яким вирішено застосувати штрафні санкції у розмірі 3899 грн. 65 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- ст.139, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, що призвело до завищення валових витрат, внаслідок чого занижено розмір податку на доходи фізичних осіб;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження розміру внеску;

- підп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2а ст.176 ПК України, а саме несвоєчасна сплата та несплата податку на доходи фізичних осіб;

- п.176.2б ст..176 ПК України, а саме неподання у встановлені строки відомостей у податкових розрахунках ф.№1ДФ;

- п.16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України несплата (заборгованість) військового збору.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Перш за все суд вважає за необхідне звернути увагу на норми чинного законодавства, які запроваджують мораторій на проведення перевірок.

Так, у відповідності до положень п.8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Дана норма дозволяє проводити контролюючим органам перевірки протягом січня - червня 2015 року не інакше як з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки Державною фіскальною службою України та Державною фінансовою інспекцією України.

Абзацом першим п.41.1 ст.41 ПК України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Державна фіскальна служба України (ДФС), згідно п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Наведені норми вказують на те, що проводити перевірки дозволено не всім контролюючим органам доходів і зборів, а лише центральному Державній фіскальній службі України.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, така проводилась держаною податковою інспекцією, а не центральним органом виконавчої влади, згідно з підпунктами 75.1.2 пункту 75.1 ст.75 ПК України, який не стосуються дозволу Кабінету Міністрів України чи заявки суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при проведенні перевірок (зокрема, наявності заборони їх проведення), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Наведені обставини дозволяють суду прийти до висновку, що перевірка проведена під час існуючої заборони на її проведення, а тому не може вважатись законною.

Відтак, така перевірка не може породжувати жодних правових наслідків.

Висновок щодо відсутності правових наслідків незаконної перевірки, викладено у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 року за №21-425а14, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Крім того, навіть якщо припустити, що контролюючий орган під час проведення перевірки керувався положеннями п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій,

то слід зазначити наступне.

Законодавцем прийнято дві норми, які регулюють одні і ті ж правовідносини заборони проведення перевірки, зокрема одна п.8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», забороняє проводити перевірки протягом січня - червня 2015 року всім контролюючим органам крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, а інша - п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII дозволяє проводити перевірки всім контролюючим органам за певних умов.

Наведені норми дозволяють суду прийти до висновку про існування конфлікту інтересів - неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків та контролюючих органів що у відповідності до положень п.56.21 ст.56 ПК України, передбачає прийняття рішення на користь платника податків.

На такі ж обставини наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України».

При цьому, судом не досліджуються обставини за яких вчинено порушення та які знайшли своє відображення у згаданому акті перевірки, оскільки в силу положень частин 3 та 4 ст.70 КАС України, такий не може вважатись допустимим доказом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті 26.03.2015 року Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення за №, за №, за №, за №, вимогу за №Ф-, рішення за №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Пустомити, вул.Юність, 14, 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок) сплаченого судового збору.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 липня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк