Справа № 202/10622/14-а (2-а/0202/166/2014)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" червня 2015 р.справа № 202/10622/14-а (2-а/0202/166/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення , -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та стягнути на користь позивача недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2014 рік у сумі 5970грн. у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи та просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році І категорії та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи безстроково.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в якому просив здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається на момент виплати, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом №1294/1 від 16 червня 2014 року відповідач зазначив, що щорічна разова грошова допомога була призначена та виплачена позивачу у 2013 та 2014 роках на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року та складає 120 грн 00 коп. щорічно.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Вказаною статтею Закону визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Отже, позивач є особою, яка має право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, у розмірах, які визначено Законом, а відтак має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати, передбачені статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями статті 95 Конституції України.

З 01 січня 2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Зміни, зокрема, до статті 48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

Отже застосування відповідачем у 2014 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке, що передбачено законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин дія статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялась та жодним нормативно-правовим актом не було встановлено інших розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення, ніж ті, що визначені статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд апеляційної інстанції вважає, що у січні 2014 році нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Право позивача на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи управління праці та соціального захисту населення України несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату недоплаченої суми за щорічною разовою грошовою допомогою на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії за 2014 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року у справі № 202/10622/14-а (2-а/0202/166/2014) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАСУ є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров