Справа № 146/780/15-а
Суддя: Скаковська І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/780/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого-cyдді ОСОБА_1,

з участю секретаря Слободянюк Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Томашполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора ВДАІ Немирівського РВ УМВС України в Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до інспектора ВДАІ Немирівського РВ УМВС України в Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що постановою інспектора серії ПС1 № 482411 від 08 червня 2015 року на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 122 ч.1 КУпАП в розмірі 255 грн., за те, що 08 червня 2015 року о 11 год. 10 хв., керуючи автобусом марки «Богдан А-092», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись за маршрутом «Томашпіль Вінниця», здійснив зупинку на перехресті для висадки пасажирів.

Викладені в постанові відомості позивач називає такими, що не відповідають дійсності, пояснюючи тим, що 08 червня 2015 року біля 11:00 год. біля автобусної зупинки за межами м. Немирів Вінницької області, на прохання жінки похилого віку, якій було важко рухатися він здійснив її висадку. Однак, зупинку він здійснив не на перехресті доріг, як вказано в постанові, а на відстані більше 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини і така зупинка дозволена підпунктом г пункту 15.9 ПДР.

Проїхавши близько 250-300 метрів його зупинив працівник ДАІ і заявив, що він порушив правила дорожнього руху зупинившись на перехресті. На пояснення, що він не порушував правил дорожнього руху працівник ДАІ не зважав, віддав документи та повідомив, що він і без його участі складе протокол про адміністративне правопорушення. Тому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, як незаконну.

Також в позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказує, що при винесенні постанови він був позбавлений права, передбаченого ст. 268 КУпАП, а також невраховані положення ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування всіх обставин справи, вирішенні її в точній відповідності із законом. До того ж, працівником ДАІ, як передбачено ст. 251 КУпАП, не зібрано і не наведено жодного доказу, який би підтверджував вчинення ним адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу за його позовом слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень суду не надав, хоча про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Відповідно до ст. 128 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та прийняти постанову на підставі наявних у cправі доказів.

Розглянувши заяву позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 08 червня 2015 року інспектором ВДАІ Немирівського РВ УМВС України у Вінницькій області, ОСОБА_3, складено протокол та винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 482411 відносно ОСОБА_2, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн. Дані обставини підтверджуються постановою (а.с.4).

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністативного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Проте, відповідачем, не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху. А тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова про накладення адміністративного стягнення не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача, тобто не тільки зафіксувати його шляхом складання протоколу. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів, хоча об'єктивно останнній мав таку можливість з урахуванням місця та часу даної події.

Крім того, частиною першою ст. 293 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову в справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи із вказаної норми, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також, частиною першою статті 87, частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню з Державного бюджету України у якості відшкодування судових витрат, грошові кошти у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 1, 251, 254, 258, 283, 255, 289, 247, 284 КУпАП, ст.ст. 2, 6-10, 17, 71, 104, ч. 4 ст.128, 158-163, 171-2 КАС України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора ВДАІ Немирівського РВ УМВС України в Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову серії ПС1 № 482411 від 08 червня 2015року, винесену інспектором ВДАІ Немирівського РВ УМВС України в Вінницькій області ОСОБА_3 в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова є остаточною таоскарженню не підлягає.

Суддя: І.В. Скаковська