Справа № 826/15941/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/9404/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Національного історико-меморіального заповідника "Биківнянські могили" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі № 826/15941/13-а за позовом Національного історико-меморіального заповідника "Биківнянські могили" до державної фінансової інспекції в Київській області, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД-СЕРВІС" про визнання протиправною та скасування вимоги в частині, -

в с т а н о в и л а :

Національний історико-меморіальний заповідник «Биківнянські могили» звернувся в суд з позовом до Державної фінансової інспекції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «МЖК-БУД-СЕРВІС», в якому просив визнати протиправною та скасувати Вимогу Державної фінансової інспекції в Київській області від 27.08.2013 року № 10-04-14-14/7415 в частині пунктів 3 - 5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 3-5 Вимоги Державної фінансової інспекції в Київській області є протиправним та необґрунтованим.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Національний історико-меморіальний заповідник «Биківнянські могили» звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно п. 1 Положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання плану контрольно-ревізійної роботи посадовцями Державної фінансової інспекції в Київській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного заповідника за період з 01.07.2012 року по завершений період 2013 року. Результати ревізії оформлено актом № 04-08/67 від 19.07.2013 року. Згідно цьому акту при виконанні робіт із спорудження Меморіалу жертв тоталітаризму на території Національного заповідника визначення розцінок в актах приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року здійснювалось з порушенням вимог Правил визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1- 2000), затверджених, наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.08.00 № 174, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.99 № 687-XIV, п. 6 Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560, внаслідок чого позивачеві завдано шкоди на 521 254 грн. 80 коп.

Також за висновками названого акту позивачем безпідставно включено до акта виконаних робіт по будівництву «Спорудження Меморіалу жертв тоталітаризму на території Національного заповідника» витрати на улаштування художніх барельєфів на гранітних стінах на суму 205 319 грн. 57 коп., ПДВ - 41 063 грн. 91 коп., ПДВ - 60 000 грн., внаслідок чого завдано шкоди на загальну суму 306 383 грн. 48 коп.

Крім того, за змістом акту ревізії Національним заповідником, в порушення вимог пп. 2.1, пп. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, безпідставно включено до акта виконаних робіт за грудень 2012 року вартість виготовлення гранітних хрестів для «Братської могили» на суму 259 685 грн. 49 коп., у т.ч. 43 280 грн. 92 коп. ПДВ.

На підставі висновків, викладених в акті ревізії, відповідачем направлено позивачу вимогу № 10-04-14-14/7415 від 27.08.2013 р. «Про усунення порушень».

У п. 3 Вимоги Державної фінансової інспекції в Київській області від 27.08.2013 року № 10-04-14-14/7415 позивача зобов'язано забезпечити відшкодування вартості завищених робіт, сировини та матеріалів в актах приймання виконаних робіт за грудень 2012 року на суму 521 254 грн. 80 коп.

Згідно п. 4 цієї Вимоги на позивача покладено обов'язок із забезпечення відшкодування безпідставно включених до акту виконаних будівельних робіт по Будівництву центральної частини Меморіалу жертв тоталітаризму на (території Національного історико-меморіального заповідника «Биківнянські могили») за грудень 2012 року № 2, витрат за вартість улаштування художніх барельєфів на гранітних стінах на суму 205 319 грн. 57 коп. та ПДВ 20 % - 41 063 грн. 91 коп. (не підтвердження вартості понесених витрат на виготовлення художніх барельєфів на 14 гранітних плитах) та ПДВ 20% - 60 000 грн., яке включене до вищезазначеного акта виконаних робіт на підставі понесених витрат по розрахунку з ФОП ОСОБА_1, який не є платником податку на додану вартість (ПДВ 20%), за виготовлення барельєфу в кількості 34 штуки на суму 300 000 грн. без ПДВ 20%.

Відповідно до п. 5 Вимоги позивач зобов'язаний забезпечити відшкодування безпідставно включених до акту виконаних будівельних робіт по будівництву центральної частини Меморіалу жертв тоталітаризму на території Національного історико-меморіального заповідника «Биківнянські могили» за грудень 2012 р. № 3, витрат за вартість виготовлення гранітних хрестів для «Братської могили» на суму 259 685 грн. 49 коп. в тому числі ПДВ 20% - 43 280 грн. 92 коп.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Тобто, вимога органу державного фінансового контролю про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, є обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки, оскільки такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

При цьому, правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який розглядає позов Держфінінспекції України про стягнення збитків, а не під час вирішення справи за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, з огляду на те, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. Аналогічна правова позиція викладена в у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2014 року № 21-93а14.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У підпункті 4 пункту 4 Положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 визначено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 цього Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з того, що органу державного фінансового контролю надано можливість пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлення порушень законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Отже, рішення судів про відмову в задоволені позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судами вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Твердження, викладені у касаційній скарзі, зазначений висновок суду не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національного історико-меморіального заповідника "Биківнянські могили" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року по справі № 826/15941/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: