Справа № 1819/2-а-2447/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2012-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2012 р.Справа № 1819/2-а-2447/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

18.08.2011 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області (далі по тексту УПФУ в Шосткинському районі Сумської області, відповідач), в якому просив суд:

1. Прийняти позов до розгляду.

2. Визнати дії Управління пенсійного фонду в Шосткинському районі протиправними

3.Зобов'язати Управління пенсійного фонду в Шосткинському районі надати розрахунок нарахованої додаткової пенсії в період з 2008 року як особі віднесенї до 3-ї категорії.

4.Зобов'язати Управління пенсійного фонду в Шосткинському районі провести нарахування (перерахунок) та виплату пенсії на користь позивача відповідно до ст. 51 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиз розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, яка визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат, починаючи з 01.01.2010 року та до часу винесення рішення.

5. Справу розглянути за відсутності позивача, в порядку скороченого провадження, а постанову допустити до негайного виконання.

6. Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі пункту статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито№ 7-93 від 21.01. 1993 року.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку доплати до пенсії відповідно ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" такими, що не відповідають діючому законодавству.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за 2010 рік з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за 2011 рік з 01.01.2011 року по 18.06.2011 року з урахуванням проведених розрахунків згідно ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за проживання на території радіоактивного забруднення з розміру встановленого ст. 28 ч.1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постанову звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати віднесено на рахунок Державного бюджету України.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права. Наполягає на тому, що неправомірність в діях відповідача щодо нарахування пенсії позивачу відсутня, оскільки Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області при здійсненні обчислення додаткової пенсії позивача діяло на підставі Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, тобто в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, та в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що судом не враховано положення ст.63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до яких фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а також положення ч.5 ст.54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до яких порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Посилаючись на ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування наполягає на тому, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, застосовується винятково для визначення розмірів пенсії, призначених згідно із вказаним законом. Застосування мінімального розміру пенсії за віком для визначення надбавок, підвищень до пенсії та розмірів допомог Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачено.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної адміністративної справи слід проводити в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції Закону від 09.07.2007 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даної пенсії за період за 2010 рік з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за 2011 рік з 01.01.2011 року по 18.06.2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання додаткової пенсії за період за 2010 рік з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за 2011 рік з 01.01.2011 року по 18.06.2011 року, а також зобов'язав відповідача здійснити такий перерахунок за вказаний період та забезпечити виплату додаткової пенсії відповідно до вимог ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, частково погоджується з даним висновком, однак вважає постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 18.08.2011 року із вимогами до субєкта владних повноважень (УПФУ в Шосткинському районі Сумської області) щодо захисту його порушених прав на отримання додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мали місце за період з 01.01.2010 року.

З аналізу положень преамбули Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України Про судоустрій і статус суддіввід 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати додаткової пенсії відбувалося періодично кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.01.2010 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (18.08.2011 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (18.02.2011р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.01.2010 року по день винесення рішення по справі), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 18.02.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсій за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, задовольнив позовні вимоги за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 18.02.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 віднесений до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією посвідчення серії А № 663088, виданого 01.06.1993 року, та має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії позивача застосуванню підлягають положення ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, беручи до уваги, дату набрання чинності вищевказаною постановою, колегія суддів зазначає, що граничною датою при застосуванні положень ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є 22.07.2011 року.

Відтак, враховуючи дату звернення позивача до суду з даним позовом (18.08.2011 року), шестимісячний строк звернення до суду (18.02.2011 року), період, за який позивач просить захистити його права на отримання додаткової пенсії (з 01.01.2010 року), та дату набрання чинності вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України (23.07.2011 року), колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві додаткової пенсії у відповідності до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) відсутні, починаючи з 18.02.2011 року по 22.07.2011 року, зміни у зазначену статтю не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсій за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обов'язок відповідача здійснювати позивачеві нарахування та виплату додаткової пенсії у відповідності до приписів ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в період з 18.02.2011 року по 18.06.2011 року.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, обґрунтовано визнав, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Колегією суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч.5 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України,, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності відповідних надходжень до бюджету Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області для виплати особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, та зазначає, що це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання додаткової пенсії, нарахування та виплата якої прямо передбачені законом. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не повинно прийматися до уваги. Так, справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 18.02.2011 року по 18.06.2011 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст.205, ст.ст.206, 209 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області - задовольнити частково.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шосткинському районі Сумської області про визнання протиправними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.2010 року по 17.02.2011 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2011р. по справі № 1819/2-а-2447/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4