Справа № 813/2387/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року справа № 813/2387/15

року м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

09 год. 50 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника прокурора Бойко Н.І.,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, за участю заступника прокурора Львівської області Тиховського М. до товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Городоцького районного центру зайнятості про стягнення боргу,-

встановив:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ЛОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна» (далі ТзОВ «Бадер Україна»), в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 979931,90грн.

Ухвалою від 08.06.2015р. на підставі заяви від 28.05.2015р. №05/2-773 вих.-15 до участі у справі допущено заступника прокурора Львівської області Тиховського М.

Ухвалою від 08.06.2015р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Городоцький районний центр зайнятості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 22 осіб, чим порушено ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Крім того, в порушення ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ТзОВ «Бадер Україна» не сплатило адміністративно - господарські санкції за нестворені робочі місця для інвалідів Львівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, що зумовило його звернення до суду. Вважає, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, та порядок його обчислення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує з тих підстав, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені ним робочі місця. Зазначає, що такий обовязок відповідно до ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» покладено на державну службу зайнятості, яка здійснює пошук роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник прокурора у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у звязку з безпідставністю.

Представник третьої особи пояснив суду, що ТзОВ «Бадер Україна» є лідером щодо створення нових робочих місць та 9 років активно співпрацює з центром зайнятості. Крім того, зазначив, що працівники кадрової служби підприємства беруть активну участь у масових заходах, які проводить служба зайнятості спільно з роботодавцями.

Заслухавши пояснення сторін, представника прокурора та третьої особи, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Відповідач зареєстрований у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 28.01.2014р.,

ТзОВ «Бадер Україна» подало звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014р., відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 994 особи; з них середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 18 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» 40 осіб; фонд оплати праці штатних працівників 43755,30грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 44019,00грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 968418,00 грн.

Відповідачем проведено розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014р. ТзОВ «Бадер Україна»: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 994 особи; фонд оплати праці штатних працівників 43755,30грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 44019,41грн.; норматив робочих місць 40 осіб; зайнято робочих місць 18 осіб; сума коштів до сплати за 22 незайнятих інвалідами робочих місця становить 968427,02грн. (44019,41грн. х 22 = 968427,02грн.) основний борг. Сума пені за 1 день прострочення 958,74грн. (968427,02грн.х0,099%). Кількість днів прострочення боргу: з 16.04.2015р. по 27.04.2015р. включно = 12 днів. Сума пені, що необхідно сплатити 11504,88грн. (958,74грн. х 12). Загальна сума 979931,90грн. (968427,02грн. + 11504,88грн.).

Вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем в добровільному порядку, у звязку з чим, ЛОВ ФСЗІ звернулося до суду про стягнення з відповідача суми боргу.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Відповідно до вимог статтей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно: розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою вказаної статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 вказаного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до наказу ТзОВ «Бадер Україна» №86/1 від 23.11.2011р. на підприємстві створено робочі місця для працевлаштування інвалідів в кількості, що відповідає 4% від загальнооблікової чисельності працівників. На виконання наказу № 86/2 від 23.12.2011 року розроблено та затверджено положення «Про працевлаштування інвалідів в ТзОВ «Бадер Україна». Також, розроблені та затверджені кваліфікаційні вимоги до відповідних посад на яких можуть працювати інваліди (Т.1, а.с.45-52).

В матеріалах справи також наявні матеріали лабораторних та інструментальних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу для атестації робочих місць, посад, професій ТзОВ «Бадер Україна» (Т.1, а.с.124-250; Т.2, а.с.1-70).

Крім того, позивачем скеровувались на адресу Городоцького районного центру зайнятості звітність форми №3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) 01.12.2014р., 04.12.2014р., 05.12.2014р.,026.02.2014р., 02.12.2014р., 18.09.2013р. (Т.1, а.с. 58-70).

05.06.2015р. Городоцьким районним центром зайнятості скеровано на адресу відповідача підтвердження актуальних вакансій для осіб з інвалідністю протягом 2014р. 2015р., зареєстрованих у центрі зайнятості.

Судом встановлено, що у 2014р. центр зайнятості скерував на працевлаштування до ТзОВ «Бадер Україна» 15 осіб з інвалідністю, 9 з яких працевлаштовані на підприємстві, решта з різних причин відмовились від працевлаштування, зокрема: низька заробітна плата, немає доїзду до місця роботи, не підходить графік роботи (Т.1, а.с.86-123).

В матеріалах справи також є акт надання послуг №16/01/15 від 16.01.2015р., відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 здійснила на користь ТзОВ «Бадер Україна» розклеювання рекламних оголошень у м.Городок наступного змісту: «ТОВ «Бадер Україна» запрошує на роботу людей з обмеженими можливостями (інвалідів). Регулярна виплата заробітної плати, доїзд ГАРАНТОВАНО» (Т.1, а.с.72-73).

Довідкою виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області від 27.05.2015р. №02.20/1180 підтверджено, що на офіційному сайті Городоцької міської ради розміщено оголошення від ТзОВ «Бадер Україна» з інформацією, що підприємство створило робочі місця для інвалідів та пропонує працевлаштування. Оголошення опубліковано протягом січня-грудня 2014р. (Т.1, а.с.77).

Довідкою, виданою комунальним підприємством «Редакція Міської газети «Голос Ратуші» №38 від 28.05.2015р., встановлено, що в міській газеті «Голос ратуші» неодноразово публікувались оголошення про набір на роботу інвалідів. Зокрема, у випуску №13 (362) від 11.07.2014р. розміщено матеріал на цю тему під назвою «БАДЕР Україна»: тут з однаковим комфортом працюють усі, хто має бажання працювати!». (Т.1, а.с.78-79).

Крім того, відповідачем надано оголошення про працевлаштування інвалідів, інформацію про заходи, проведені Городоцьким центром зайнятості для вирішення питань працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2014р., довідка за 2014р. про кількість працевлаштованих працівників, яким встановлена інвалідність, направлення на працевлаштування, анкети інвалідів з підтверджуючими документами (Т.1, а.с.73, 80-123).

В контексті цієї справи суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим Кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України (далі ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 цієї статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, ч. 2 ст. 218 ГК України відповідачу надано право довести, що ним здійснено всіх залежних від нього заходів спрямованих на виконання загальновстановленого нормативу щодо кількості працюючих на підприємстві інвалідів.

Аналогічна позиція викладена у п. 4.4 рекомендацій Президії Вищого адміністративного суду України від 14.04.2008 року № 07.2-10/2 «Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування». Так, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому, слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти у задоволенні позову.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підприємства покладається обовязок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, а обовязок з пошуку підходящої роботи та скерування для працевлаштування на підприємство - на державну службу зайнятості.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем виконано обовязок зі створення робочих місць для інвалідів в повному обсязі і, в свою чергу, відповідач не може нести відповідальність за відсутність інвалідів, які направляються для працевлаштування.

Аналогічна позиція, висловлена у цій справі, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (Постанови № 21-60а11 від 20.06.2011 р.; № 21-105а12 від 26.06.2012 р.; № 21-95а13 від 02.04.2013 р.), який усуваючи неоднакове застосування судами норм матеріального права вказав, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного державного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів. За умови, що відповідний орган Фонду соціального захисту інвалідів не направляв інвалідів на підприємство для працевлаштування, підприємство не відмовляло у працевлаштуванні інвалідам за направленням центру зайнятості, відсутній факт вчинення правопорушення, за яке передбачено стягнення господарських санкцій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 вказаного Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні адміністративного позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, за участю заступника прокурора Львівської області Тиховського М. до товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Городоцького районного центру зайнятості про стягнення боргу - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 01.07.2015 року.

Суддя А.Г. Гулик