Справа № 826/5591/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2015 року № 826/5591/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер Прайд»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 15.01.2015р., податкової вимоги від 26.12.2014р. та рішення про нарахування штрафних санкцій від 26.12.2014р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер Прайд» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про:

- скасування податкового повідомлення - рішення від 15.01.2015р. №;

- скасування вимоги від 26.12.2014р. №10-1610 про нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 276 398,90грн.;

- скасування рішення про нарахування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 138 199,40грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення прийняті неправомірно, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер Прайд» як платник податків перебуває на податковому обліку в ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві з 11.10.2011р.

На підставі направлення на перевірку від 15.12.2014р. №1828 та наказу №172 від 09.12.2014р. на підставі п.п. 78.1.2 п. 78.1 статті 78 ПК України відповідачем проведено перевірку ТОВ «Тайгер Прайд» за результатами якої 26.12.2014р. складено Акт №3243/26-53-17-02-37847248 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, правильності заповнення податкового розрахунку форми 1-ДФ, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 11.10.2011р. по 30.09.2014р.» (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п.п. 14.1.54 п. 14.1 статті 14, п.п. 164.1.2 п. 164.1 статті 164, п.п. 164.2.2, 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п. 167.1 статті 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 статті 168, п.п. «а» п. 171.2 статті 171, п.п. «а» п. 176.2 статті 176 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 645 387,81грн., в тому числі по періодах: 2012 рік - 201 865,9грн., 2013 рік - 207 183,8грн., 2014 рік - 236 338,2грн.; не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 16403,03грн. в терміни передбачені п.п. 168.1.5 п. 168.1 статті 168 ПК України; не подано податкову звітність з податку на доходи фізичних осіб за 3 квартал 2014 року, чим порушено вимоги п.п. «б» п. 176.2 статті 176 ПК України; ст.ст. 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого підприємством занижено фонд оплати праці на суму 684664,08грн. (та підприємством не нарахований ЄСВ на фонд оплати праці в розмірі 36,77% (відповідно до класу професійного ризику) - 251750,98грн. та не утримано ЄСВ в розмірі 3,6% з фонду оплати праці застрахованих осіб - 24647,90грн.) на загальну суму 276398,88грн.

На підставі встановлених порушень відповідачем 15.01.2015р. прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 1 141 746грн., у тому числі основний платіж - 645 387,81грн. та штрафні санкції - 496 358,75грн.; 26.12.2014р. прийнято рішення №2 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 138 199,40грн. та прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №10-1610 у розмірі 276 398,90грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з Акту перевірки в порушення вимог п.п. 14.1.54 п. 14.1 статті 14, п.п. 164.1.2 п. 164.1 статті 164, п.п. 164.2.2, 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п. 167.1 статті 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 статті 168, п.п. «а» п. 171.2 статті 171, п.п. «а» п. 176.2 статті 176 ПК України на думку податкового органу позивачем не утриманий податок з доходів фізичних осіб - працівника підприємства ОСОБА_2, отриманих як додаткове благо, у вигляді відшкодування коштів на авіаквитки Київ-Донецьк (дата подорожі: 02.11.2013р./06.11.2013р. та 08.11.2013р./11.11.2013.) за відсутності наказу по підприємству про його відрядження.

Окрім цього, контролюючий орган вважає, що позивачем не утриманий податок з доходів працівників підприємства, отриманих платниками податку від працедавця у формі оплати за послуги мобільного зв'язку (послуги міжнародного роумінгу). Суми, сплачені за послуги міжнародного роумінгу за працівників підприємства, які в цей період не перебували у відрядженні за кордоном, прирівнюється як додаткове благо надане роботодавцем та підлягають оподаткуванню.

Крім того, в порушення вказаних норм Податкового кодексу України відповідачем встановлено, що позивачем здійснювались виплати працівникам, які працюють у штаті, за ознакою доходу 101 «Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту)» та водночас цим же фізичним особам, як приватним підприємцям, виплачувались доходи від підприємницької діяльності за ознакою доходу 157 Дохід, виплачений самозайнятій особі». Так, в перевіряємому періоді було виплачено 3 працівникам фізичним особам - підприємцям на суму 3794965,67грн. (в тому числі 2 працівника оформлені за основним місцем роботи, на повний робочий день) а саме: ОСОБА_1 сплачено суму 1 789 138,66грн., при окладі 1 910грн., ОСОБА_3 сплачено 522 952,01грн. при окладі 1 550грн., ОСОБА_2 сплачено 1 482 875грн. при окладі 1 250грн.

В Акті перевірки зазначено, що згідно наданих до перевірки актів наданих послуг №29 від 07.08.2012р., №6 від 31.03.2012р., №5 від 21.03.2012р., №4 від 16.03.2012р., №17 від 27.06.2012р., №16 від 20.06.2012р., від 31.07.2012р., 12.07.2012р. ОСОБА_1 проводила презентаційні зустрічі в різних містах України (м. Могилів-Подільський, м. Вінниця, м. Жмеринка, м. Черкаси, м. Чернігів, м. Київ, м. Сміла) та водночас в ці періоди фактично перебувала на робочому місці про що свідчить відсутність наказів про відрядження та відсутність підтверджуючих документів про перебування у місцях відрядження (витрати на проїзд як до місця відрядження так і назад, витрати на проживання та інші витрати).

Таким чином, на думку податкового органу відповідні факти свідчать про фіктивність надання послуг.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 164.2.17 статті 164 ПК України, додатковим благом вважається дохід, отриманий платником податку у вигляді, зокрема, суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно з ст. 121 Кодексу законів про працю України, працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Відповідно до п. 6 розділу II Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, витрати на проїзд до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним,

залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування, з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Таким чином, законодавством передбачено обов'язок роботодавця відшкодувати працівнику вартість авіа квитків, придбаних працівником у зв'язку із службовим відрядженням.

Представником позивача до матеріалів справи було надано наказ ТОВ «Тайгер Прайд» від 15.10.2013р. №1/10, відповідно до якого ОСОБА_2, який займає посаду адміністративного менеджера, було направлено у відрядження у м. Ростов-на-Дону (Російська Федерація) для виступу та організації семінару для Товариства з обмеженою відповідальністю «Нетворк 21 Україна». ТОВ «Тайгер Прайд» було направлено працівника у відрядження для виконання обов'язків за договором із ТОВ «Нетворк 21 Україна» №71 від 03.01.2013р.

З огляду на викладене, вартість квитка із м. Київ до м. Донецьк, який був придбаний ТОВ «Тайгер Прайд» для свого працівника ОСОБА_2 для направлення останнього у службове відрядження, не може вважатися додатковим благом ОСОБА_2 у розумінні ПК України.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Тайгер Прайд» укладено договір про надання послуг із підвищення реалізації послуг та товарів № 167 від 20.10.2011 р. (надалі - «Договір №167») та аналогічний договір від 03.01.2013 р. № 71 із ТОВ «Нетворк 21 Україна» (надалі - «Договір №71»).

Відповідно до п.1.1 Договору № 167 та п. 1.1. Договору №71, ТОВ «Тайгер Прайд» зобов'язується надати ТОВ «Нетворк 21 Україна» послуги з метою забезпечення, стимулювання збуту третім особам послуг ТОВ «Нетворк 21 Україна» із участі у семінарах ТОВ «Нетворк 21 Україна» та товарів ТОВ «Нетворк 21 Україна», що реалізуються на таких семінарах.

При цьому більшість заходів ТОВ «Нетворк 21 Україна» проводять за кордоном, зокрема, на території Російської Федерації, Німеччини, Австрії, Угорщини.

В матеріалах справи міститься узагальнена таблиця із назвою та датою проведень заходів ТОВ «Нетворк 21 Україна» у період з 2011 по 2014 рік, участь в яких в тому числі брало ТОВ «Тайгер Прайд» і, відповідно працівники позивача.

Таким чином, для виконання обов'язків ТОВ «Тайгер Прайд» за Договором №167 та Договором №71 працівники позивача мали необхідність постійно здійснювати телефонні дзвінки, у тому числі за кордон - України, де проводились семінари та заходи ТОВ «Нетворк 21 Україна».

В матеріалах справи містяться також: Договір про надання послуг мобільного зв'язку між ТОВ «Тайгер Прайд» і ПрАТ «МТС Україна» від 15.12.2011 р.; Правила користування мобільним зв'язком, затверджені директором ТОВ «Тайгер Прайд» від 10.12.2011р.; Наказ про придбання та використання мобільних телефонів від №3/12 від 14.12.2011р.

Відповідно до п. 1 Правил користування мобільним зв'язком, мобільний зв'язок використовується працівниками підприємства виключно у виробничих цілях, в тому числі, але не обмежуючись, для забезпечення зв'язку з Клієнтами, адміністрацією, з відрядженими працівниками, іншими особами, якщо це зумовлено потребами підприємства. Пунктом 2 Правил встановлено заборону на використання мобільного зв'язку підприємства в особистих цілях та в інших цілях, безпосередньо не пов'язаних з потребами підприємства.

Наказом про придбання та використання мобільних телефонів видано сім картки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для виконання своїх службових обов'язків та використання послуг мобільного зв'язку у відповідності до Правил користування мобільним зв'язком.

Для забезпечення своїх працівників мобільним зв'язком ТОВ «Тайгер Прайд» 15.12.2011 р. було укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку із ПрАТ «МТС Україна», відповідно до якого ПрАТ «МТС Україна» зобов'язалося надавати ТОВ «Тайгер Прайд» телекомунікаційні послуги, включаючи послуги у тарифному пакеті роумінг.

Відповідно до п. 164.2.17 статті 164 ПК України, додатковим благом вважається вартість використання об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Оскільки використання мобільного зв'язку, у тому числі роумінгу, передбачено Правилами користування мобільним зв'язком ТОВ «Тайгер Прайд» та Наказом про придбання та використання мобільних телефонів, а також цілком відповідає характеру та специфіці господарської діяльності ТОВ «Тайгер Прайд», послуги із роумінгу не можуть вважатися додатковим благом працівників ТОВ «Тайгер Прайд».

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.05.2010 р. у справі № К-4877/08, від 15.04.2014р. у справі №К/800/39948/13.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено ряд договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг із ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_2, зокрема: Договір про надання інформаційно - консультаційних послуг від 28.11.2012 р. №01-LА із ОСОБА_1; Договір про надання інформаційно - консультаційних послуг від 10.05.2012 р. №01-Х/3 із ОСОБА_3; Договір про надання інформаційно - консультаційних послуг від 05.01.2012 р. №1/05-2014 із ОСОБА_2

Відповідно до Договорів про надання послуг виконавці зобов'язалися надавати ТОВ «Тайгер Прайд» послуги щодо організації та забезпечення проведення бізнес - тренінгів, семінарів, конференцій та зустрічей, які проходять в рамках всесвітньої навчальної системи Network twentyone, зокрема:

- пошук та рекомендацію осіб, які за умови укладання відповідного договору зможуть надавати послуги, аналогічні тим, що надає виконавець;

- проведення регулярних зустрічей, тренінгів та семінарів із іншим незалежними підприємцями Емвей з метою розвитку бізнесу та збільшення обсягів продажу продукції ТОВ «Емвей Україна»;

- заохочення та мотивація інших Незалежних підприємців Емвей до досконалого вивчення та ведення бізнесу відповідно до правил, визначених регулюючими документами ТОВ «Емвей Україна»;

- надання постійної допомоги іншим Незалежним підприємцям Емвей у практичному веденні бізнесу.

За надання послуг за Договорами ТОВ «Тайгер Прайд» у відповідності до п. 2.1.2. Договорів зобов'язалося сплачувати виконавцям грошові кошти у розмірі, визначеному наданими рахунками. Всі результати надання послуг за Договорами підтверджуються відповідними актами приймання - передачі наданих послуг.

На думку податкового органу, з огляду на те, що ОСОБА_1 займає посаду Генерального директора ТОВ «Тайгер Прайд», ОСОБА_3 займає посаду заступника директора, а ОСОБА_2 займає посаду адміністративного менеджера, то виплати за Договорами про надання послуг на користь таких осіб як фізичних осіб-підприємців мають прирівнюватися до заробітної плати. На думку відповідача позивач був зобов'язаний нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб з сум винагороди на користь виконавців за Договорами про надання послуг.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за договором про надання послуг, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Відповідно до положень Кодексу законів про працю України, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За договором про надання послуг оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Договори, що укладені із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містять ознак трудових договорів, зокрема:

- обов'язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години;

- обов'язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку;

- обов'язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою;

- регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано посадові інструкції Генерального директора, заступника генерального директора та адміністративного менеджера, якими чітко визначені обов'язки та права таких працівників.

Виконання ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх обов'язків за Договорами про надання послуг не було можливе у рамках здійснення ними своїх трудових функцій на підприємстві, адже такі права не передбачені відповідними посадовими інструкціями таких працівників.

У перевіряємий період фізичні особи - підприємці ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сплачували податок від отриманого доходу за Договорами про надання послуг. Таким чином, фізичні особи-підприємці ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є самостійними суб'єктами господарювання, та у розумінні Податкового кодексу України є самостійними платниками податку з отримуваного ними доходу.

Отже, висновки викладені в Акті перевірки про заниження ТОВ «Тайгер Прайд» податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб та про заниження суми фонду оплати праці, на який нараховується єдиний соціальний внесок у розмірі 36,77% і єдиний соціальний внесок у розмірі 3,6% є необґрунтованими, а прийняті на їх підставі оскаржувані податкове повідомлення - рішення № від 15.01.2015р., рішення про нарахування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №2 від 26.12.2014р. та податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2014р. №10-1610 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. з Державного бюджету України.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер Прайд» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 15.01.2015р.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2014р. №10-1610.

Визнати протиправним та скасувати рішення про нарахування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №2 від 26.12.2014р.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер Прайд» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень, 20 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко