Справа № 808/9550/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/9550/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

Справа № 808/9550/14

ДО/808/1344/14

м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Нечипуренко О.М., при секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля"

до: Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля та Добропільському районі

про: визнання протиправним та скасування рішення № 139/17а від 01.12.2014, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (далі - позивач) звернулось до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля та Добропільському районі(далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 139/17а від 01.12.2014 про застосування фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що відповідачем до позивача було застосовано штрафні санкції на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за подання недостовірних відомостей за 2004 та 2005 роки , проте зазначена норма на час прийняття рішення є скасованою. Крім того, позивач не є правонаступником ДП "Добропіллявугілля", а тому застосування штрафних санкцій до позивача за час діяльності ДП "Добропіллявугілля" є неправомірним. З наведених підстав, рішення відповідача про застосування фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 29.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 20.01.2015.

Ухвалою від 20.01.2015 провадження у справі зупинено на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України, для надання додаткових доказів до 11.02.2015.

В судове засідання представники сторін не з'явились. Позивач надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив що позов підтримує.

За правилами частин 1, 6 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За змістом ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Відповідачем складено Рішення №139/17а від 01.12.2014 про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, яким до позивача на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за подання недостовірних відомостей за 2004 та 2005 роки було застосовано фінансову санкцію у розмірі 340,00 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення було прийняте відповідачем 01.12.2014на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції що діяла на час вчинення правопорушення) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма права в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення, не містить фінансової санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду.

Суд зазначає, що ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" була виключена на підставі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010.

Проте, відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за порушення, вчинені до 01.01.2011 органи Пенсійного фонду застосовують фінансові санкції, передбачені законами, що діяли на момент вчинення порушень, у тому числі фінансові санкції, встановлені п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду.

Як встановлено з матеріалів справи позивачу штрафні санкції, згідно оскаржуваного рішення, нараховано за порушення допущені за 2004 та 2005 роки , тобто до 01.01.2011.

З наведених підстав, суд вважає посилання позивача на неправомірне застосування штрафних санкцій, на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка на час прийняття рішення є скасованою, є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем штрафні санкції у розмірі 340,00 грн. за подання недостовірних відомостей за 2004 та 2005 роки було застосовано до ТОВ "ДТЕК Допропільвугілля" (позивача).

Позивач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування". Статтею 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Судом встановлено, що державна реєстрація позивача була проведена 25.10.2010, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та довідкою про включення до ЄДРПОУ.

Судом встановлено, що перевірка відповідачем проводилась за 2004 та 2005 роки , за діяльності ДП "Добропіллявугілля", тобто в період коли позивач ще не був утворений, оскільки позивач був утворений у 2010 році.

Однак, згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП "Допропіллявугілля" зареєстроване в якості юридичної особи 11.03.2003, номер запису 1 260 120 0000 000010.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України від 07.02.2011 №50 було прийнято рішення про припинення діяльності ДП "Допропіллявугілля", здійснити всі належні заходи, пов'язані з ліквідацією ДП "Допропіллявугілля". Ліквідацію здійснити до 31.12.2014.

Згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП "Допропіллявугілля" з 19.06.2014 знаходиться у стані припинення.

Відповідно до п. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Суд зазначає, що в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи відсутні відомості щодо внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП "Допропільвугілля".

Отже, станом на час прийняття відповідачем рішення №139/17а від 01.12.2014 про застосування фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України відносно позивача, ДП "Допропільвугілля" не було припинено.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач є правонаступником ДП "Допропільвугілля", а з наявної інформації у ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що позивач та ДП "Допропільвугілля" є окремими юридичними особами, що станом на час розгляду справи не припинені.

З наведених вище підстав суд доходить висновку, що оскільки відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України було складено відносно неналежного суб'єкта господарської діяльності - позивача, який не є правонаступником ДП "Допропільвугілля", то зазначене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК “Добропіллявугілля” до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля та Добропільському районі Донецької області про визнання недійсним та скасування рішення – задовольнити.

Скасувати рішення №139/17а від 01.12.2014 Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля та Добропільському районі Донецької області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК “Добропіллявугілля” фінансових санкцій за подання недостовірних відомостей за 2004 та 2005 роки, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, до органів Пенсійного фонду України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Нечипуренко