Справа № 813/3421/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. Справа № 876/10098/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Віта" до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів, картки відмови і стягнення надмірно сплачених платежів,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Віта" звернулось до суду з позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, у якому згідно зменшених позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської відповідача про коригування митної вартості товарів № 209000006/2014/200068/2 від 08.04.2014р.; визнати протиправною і скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209140000/2014/00105 від 08.04.2014р.; визнати неправомірною відмову відповідача у визнанні заявленої митної вартості № 13-70-52/32-3650 від 25.04.2014р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з наданих позивачем документів митний орган мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну, оскільки в цих документах було чітко зазначена ціна товару, що підлягала сплаті; відповідачем обрано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст. 60 МКУ), однак жодної інформації щодо таких товарів, їх характеристик, імпортерів товару позивачу не було надано, а в рішенні про коригування, всупереч положенням ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, така інформація відсутня; оцінивши подані декларантом документи в сукупності митний орган мав можливість встановити як умови поставки, так і дійсну вартість товару, що поставлявся.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами, що митний орган мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну.

Дане рішення суду оскаржив відповідач - Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив норми процесуального права та матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зокрема тим, що суд не взяв до уваги, що під час розгляду пакету документів, поданих до митного оформлення 27.04.2014 ТзОВ «Компанія Віта», посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, було виявлено, що декларантом не подано договору на транспортно-експедиційного обслуговування у зв'язку із чим декларанту, відповідно до ч.3 ст.53 МК України була виписана вимога щодо надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана. Також вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про те, то митний орган не вказав на розбіжності в поданих декларантом документах, які впливають на значення складових митної вартості товарів та дають підстави для обґрунтованого сумніву у достовірності відомостей про митну вартість товарів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ "Компанія Віта" для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України (косметичні препарати для догляду за шкірою: креми (не в аерозольній упаковці) згідно контракту №4/07/2011 від 01.07.2011 р. було подано митну декларацію № 209140000.2014.010286 від 07.04.2014 р. із заявленою митною вартістю товару за ціною договору та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.

Львівською митницею Міндоходів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000006/2014/200068/2 від 08.04.2014 р. та винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209140000/2014/00105, у зв'язку з чим декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана: каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписки з бухгалтерської документації, митну декларацію країни відправлення, договір про транспортно-експедиційне перевезення.

Декларантом надано: прайс-лист, виписки з бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення, договір на транспортне обслуговування, експортні ВМД країни відправлення.

Митним органом, з посиланням на те, що позивачем не було надано висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виявленням розбіжності між вагою загальною та вагою, зазначеною по окремих позиціях, визначено митну вартість імпортованого позивачем товару із застосуванням методу 2б (ст. 60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД № 100260002/2014/167797 від 10.02.2014 р., № 209140000/2014/004738 від 19.02.2014 р., № 807100000/2014/005658 від 17.02.2014 р.

За зверненням позивача товари, що декларувалися, були випущені відповідачем у вільний обіг за митною декларацією № 209140000/2014/010564 від 08.04.2014 р.

17.04.2014 р. ТзОВ "Компанія Віта" додатково, у відповідності до п.8 ст. 55 МК України, подано Львівській митниці висновок Львівської торгово-промислової палати № 19-09/728 від 15.04.2014 р.

Відповідачем надано відмову від 25.04.2014 р. за № 13-70-52/32-3650 у визнанні заявленої митної вартості з врахуванням додаткових документів, аргументуючи відмову тим, що висновок Львівської торгово-промислової палати від 19-09/728 від 15.04.2014 р. не може вважатися об'єктивним дослідженням вартісних характеристик товару.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною другою 52 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено обов'язок декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати, лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем подано у встановленому порядку документи, що підтверджують митну вартість товару (перелік поданих документів зазначено у картці відмови № 209140000/2014/00105 від 08.04.2014 р.).

Згідно з положеннями ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Із рішення Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 209000006/2014/200068/2 від 08.04.2014 р. вбачається, що відповідачем при виконанні ним п.4.1 ст.54 МК України виявлено неподання декларантом договору про транспортно-експедиційне обслуговування, а за наслідками розгляду додатково поданих позивачем документів виявлено не подання висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також що у поданих митних декларація країни-виробника виявлено розбіжність між вагою загальною та вагою, зазначеною по окремих позиціях.

17.04.2014 р. позивач надіслав Львівській митниці Міндоходів висновок Львівської торгово-промислової палати № 19-09/728 від 15.04.2014 р., а стосовно виявлених у поданих декларантом документах розбіжностей між вагою загальною та вагою, зазначеною по окремих позиціях суд першої інстанції встановив, що у експортних ВМД країни відправлення в графі 35 зазначена загальна вага брутто товару, а в графі 38 зазначено вагу нетто по кожній окремій позиції товару. В експортних ВМД країни виробника не зазначається вага брутто по кожній окремій позиції товару згідно чинного законодавства країни виробника. Вказана в експортних ВМД країни відправника загальна вага брутто товару не може збігатися з вагою нетто, зазначеною по окремих позиціях товару.

За правилами ч. 2 ст. 7 МК України державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Таким чином, всі витребувані документи були подані митному органу.

Згідно ч.6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Як вбачається з матеріалів справи, митний орган не вказав на розбіжності в поданих декларантом документах, які впливають на значення складових митної вартості товарів та дають підстави для обґрунтованого сумніву у достовірності відомостей про митну вартість товарів, відтак позивачем обґрунтовано за основу визначення митної вартості товару як основного методу була взята ціна контракту.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів прийшла до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується висновок суду у тому, що відповідач аргументовано не довів, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні дані про митну вартість товарів чи неправильно визначено митну вартість товарів, та що у поданих для митного оформлення чи додатково поданих документах відомості є такими, що не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є іншими.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі № 813/3421/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текст виготовлено 23.06.2015р.