Справа № 826/2739/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2739/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ніколайчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень від 12.02.2015 №19288477, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно Іченською М.С. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві таким, що не відповідає нормам чинного законодавства;

- зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок з реєстраційним номером 6 за адресою: АДРЕСА_2 та видати останньому витяг з Державного реєстру прав.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно встановив обставини справи та застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.12.2014 позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартири 2 та 3 у житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с. 101).

Відповідно до картки прийому зазначеної заяви №18282004 до неї були додані наступні документи:

- копії рішення суду 2 прим., серія та номер: 2-181/95, виданий 24.05.1991, видавник Ленінградський районний суд;

- копія ухвали 2 прим., серія та номер: 2-181/95, виданий 03.07.1991, видавник Київський городський суд;

- копія постанови 2 прим., серія та номер: 44-Г-18, виданий 23.02.1993, видавник Київський міський суд;

- копія рішення суду 2 прим., серія та номер: 2-81/1995, виданий 07.02.1995, видавник Ленінградський районний суд м. Києва:

- копія ухвали 2 прим., серія та номер: 395/1995, виданий 05.04.1995, видавник Київський міський суд;

- договір дарування та його копія, серія та номер: 29124, виданий 06.07.1990, видавник сторони договору;

- технічний паспорт та його копія, серія та номер: б/н, виданий 22.01.1999, видавник Київське міське бюро технічної інвентаризації;

- черговий кадастровий план та його копія, серія та номер: б/н, виданий 07.07.2014, видавник Державний земельний кадастр;

- копія свідоцтва про зміну прізвища, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 20.08.1991, видавник відділ РАГСУ Ленінградського РИК.

14 січня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Іченською М.С. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18608730, згідно з яким державним реєстратором було вирішено зупинити розгляд заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв'язку з необхідністю отримання відповіді на запит БТІ.

14.01.2015 державним реєстратором було направлено до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» запит № 1, в якому державний реєстратор просив надати інформацію щодо реєстрації права власності із зазначенням суб'єктів права власності, записів у реєстрову книгу та реєстрового номеру, а також вказати загальну та житлову площу та дату проведення реєстрації на житловий будинок АДРЕСА_2.

За результатами розгляду вказаного запиту КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» було надано відповідь (лист від 03.02.2015 ПБ-2015 № 57), якою поінформовано, що згідно з даними Бюро 31/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_2 згідно з рішенням Ленінградського районного суду від 24.05.1991. Крім цього, комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» прийнято до відома, що згідно з рішенням Святошинської районної у м. Києві ради № 229 від 19.06.2008 31/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 переведена до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва.

За наслідками розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12.02.2015 №19288477.

Згідно з вказаним рішенням позивачу відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок з реєстраційним номером АДРЕСА_2.

Відмову у державній реєстрації на нежитлові приміщення мотивовано тим, що подані заявником документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Державний реєстратор зазначає, що правовстановлюючим документом на право власності позивача на будинок № 6 є рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.02.1995, згідно з яким було вирішено виділити ОСОБА_5 32/100 частин житлового будинку, ОСОБА_2 31/100 частину, а ОСОБА_6 - 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2.

Крім того, державний реєстратор вказує, що відповідно до даних технічного паспорту і поданих документів неможливо встановити загальну площу будинку, адже відповідний розділ в державному реєстрі відкривається на весь об'єкт, а не на певну частину. В ході вивчення поданих для реєстрації документів було встановлено, що відповідно до поданої заяви позивач заявляє права на квартиру 2 та 3 в будинку АДРЕСА_2, а з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння залишається одним цілим, адже не було присвоєно різні поштові адреси трьом квартирам, що підтверджувало б те, що вони є окремими об'єктами.

Також було встановлено, що згідно з рішенням Святошинської районної у м. Києві ради № 229 від 19.06.2008 31/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 переведена до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва.

Вважаючи рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Іченською М.С. було прийняте правомірне рішення від 12.02.2015 №19288477 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, адже з матеріалів справи вбачається, що документи, подані для державної реєстрації, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

У відповідності до ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Приписами частини другої статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Абзацом першим частини 3 статті 16 Закону № 1952-IV визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 2, 3 ст. 17 Закону № 1952-IV визначено, що текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Спірні правовідносини склалися між сторонами у зв'язку з відмовою відповідача здійснити реєстрацію права власності позивача на частину будинку на підставі рішення суду у зв'язку з нездійсненням виділення частки будинку в натурі та існуванням рішення районної ради, відповідно до якого спірну частину будинку, належну позивачу на підставі судового рішення, передано до комунальної власності.

Державним реєстратором при перевірці відповідності заявлених до реєстрації прав поданим документам було встановлено, що правовстановлюючим документом для реєстрації заявлених прав позивача на будинок № 6 є рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.02.1995, згідно з яким було вирішено виділити ОСОБА_5 32/100 частин житлового будинку, ОСОБА_2 31/100 частину, а ОСОБА_6 - 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 06.07.1990 ОСОБА_2 (після зміни прізвища - ОСОБА_2) було подаровано ОСОБА_6 31/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_2.

Відповідно до рішення Ленінградського районного народного суду м. Києва від 24.05.1991 договір дарування від 17.05.1990, за яким право власності отримала ОСОБА_8, та яке в подальшому подарувала ОСОБА_2, визнано частково недійсним.

Ухвалою судової колегії в цивільних справах Київського міського суду від 03.07.1991 було залишено касаційну скаргу ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_2 без задоволення.

Постановою Київського міського суду від 23.02.1993 скасовано рішення Ленінградського районного народного суду м. Києва від 24.05.1991 та ухвалу судової колегії в цивільних справах Київського міського суду від 03.07.1991 в частині поділу будинку в натурі та вирішено передати справу на новий розгляд.

Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 07.02.1995 (а.с. 31-34) було, зокрема, вирішено виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що є власниками відповідно 31/100 і 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 в їх спільне користування в натурі квартиру № 2 цього будинку, що складається з двох житлових кімнат: розміром 15,1 кв. м. т (під літ. 2-5) і 9 кв.м. (під літ. 2-4), кухні 11 кв.м. (під літ. 2-2), коридору - 4,9 кв. м. (під літ. 2-1) санвузла - 4 кв.м. (під літ. (2-3), ганку і квартиру № 3 цього будинку, що складається з жилої кімнати розміром 11,9 кв. м. (під літ. 3-2), кухні - 8,7 кв.м. (під літ. 3-1), тамбура - 1,2 кв.м. (під літ. 3-1), ганку, а також надвірних споруд: сараю під літ. «Б», сараю під літ. «В», вбиральні під літ. «Ж».

Ухвалою судової колегії в цивільних справах Київського міського суду від 05.04.1995 рішення Ленінградського районного суду міста Києва від 07.02.1995 було залишено без змін.

Розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.07.2004 № 1215 будинок АДРЕСА_2 визнано непридатним для проживання.

Відповідно до спільної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_11 від 02.08.2007, що посвідчена нотаріально, ОСОБА_2 та ОСОБА_11, співвласники 31/100 та 37/100 частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 та належну до часток земельної ділянки за цією ж адресою. В заяві вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 не заперечують та надають згоду відповідно до ст. 48 Житлового кодексу УРСР на передачу належних їм на праві приватної власності зазначених частин жилого будинку та відповідних надвірних будівель і споруд у державну власність при умові одержання нового житла у межах встановленої норми жилої площі.

29.05.2008 Святошинською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 825 «Про надання житлових приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку в Святошинському районі м. Києва», відповідно до якого вирішено з метою відселення з непридатного для проживання жилого приміщення надати чотирикімнатну квартиру № 14 житловою площею 57,86 кв.м. в будинку 3 5 на вул. Цвєтаєвої, поверх 3, новобудова гр. ОСОБА_12 на родину з 8 осіб: вона, 1969 р.н., колишній чоловік - ОСОБА_2, 1963 р.н., син - ОСОБА_13, син ОСОБА_14, 1994 р.н., син - ОСОБА_15, 1998 р.н., дочка - ОСОБА_14, 2000 р.н., син - ОСОБА_16, 2002 р.н., дочка - ОСОБА_15, 2005 р.н., які проживають в двох кімнатах житловою площею 27,00 кв.м. в приватному будинку АДРЕСА_2, 31/100 частина якого належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, яку передає до комунальної власності територіальної громади.

19.06.2008 Святошинською районною державною адміністрацією було прийнято рішення № 229 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва 31/100 частини приватного житлового будинку», відповідно до п. 1 якого Святошинська районна рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва 31/100 частину приватного житлового будинку АДРЕСА_2, яка належить гр. ОСОБА_2 на підставі рішення Леніградського районного суду м. Києва від 24.05.1991.

Згідно з п. 2 вказаного рішення виконавчому органу Святошинської районної у м. Києві ради (Святошинській районній у м. Києві державній адміністрації) доручалося здійснити прийняття 31/100 частини приватного житлового будинку до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва та передачу на баланс комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва. Разом з гр. ОСОБА_2 звернутися до КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про анулювання право установчих документів та внесення відповідних змін до державного реєстру прав на нерухоме майно.

28 липня 2008 року ОСОБА_12 було видано ордер № 002633 на жиле приміщення на підставі розпорядження Святошинської районної державної адміністрації від 29 травня 2008 року № 825.

В подальшому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2009 року по справі № 2а-27/2009 за позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Святошинської районної у м. Києві ради, за участю третьої особи - ОСОБА_11 про зобов'язання вчинити дії та скасування рішення, визнання недійсним ордера, стягнення моральної шкоди та за позовом третьої особи: ОСОБА_11 до Святошинської районної у м. Києві ради про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, скасування рішення, визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди первісний позов задоволено частково: визнано недійсним розпорядження № 825 від 29.05.2008 «Про надання житлових приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку в Святошинському районі м. Києва» в частині надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

24.12.2014 з метою зареєструвати право власності на частину будинку позивач звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1. 1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (п. 36 Порядку).

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень останній просив, провести державної реєстрації права власності на кв. 2 та 3 у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 101).

При цьому, з рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.02.1995 вбачається, що було вирішено виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що є власниками відповідно 31/100 і 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 в їх спільне користування в натурі квартиру № 2 цього будинку, що складається з двох житлових кімнат: розміром 15,1 кв. м. т (під літ. 2-5) і 9 кв.м. (під літ. 2-4), кухні 11 кв.м. (під літ. 2-2), коридору - 4,9 кв. м. (під літ. 2-1) санвузла - 4 кв.м. (під літ. (2-3), ганку і квартиру № 3 цього будинку, що складається з жилої кімнати розміром 11,9 кв. м. (під літ. 3-2), кухні - 8,7 кв.м. (під літ. 3-1), тамбура - 1,2 кв.м. (під літ. 3-1), ганку, а також надвірних споруд: сараю під літ. «Б», сараю під літ. «В», вбиральні під літ. «Ж».

З наведеного вбачається, що квартири 2 та 3 у спірному будинку перебували у спільній власності позивача та ОСОБА_6

Колегія суддів зазначає, що за змістом глави 26 Цивільного кодексу України поділ та виділ майна, що перебуває у спільній власності, передбачає створення окремих об'єктів нерухомості, чого у спірному випадку не відбулось.

Наведене підтверджується і тим, що у квартир № 2 та 3 в будинку АДРЕСА_2, право власності на які бажає зареєструвати позивач, відсутня окрема адреса.

Позивачем не надано державному реєстратору правовстановлюючих документів саме на квартири 2 та 3 в будинку АДРЕСА_2 як на окремі об'єкти, право власності на які останній просив зареєструвати.

Згідно з п. 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Оскаржуване рішення відповідача прийняте на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Виходячи з цього, у державного реєстратора відсутні підстави для відкриття окремого розділу на квартири № 2 та № 3 в будинку АДРЕСА_2 як на окремі об'єкти, а не на домоволодіння в цілому, оскільки подані позивачем документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, віднесення 31/100 частини будинку АДРЕСА_2 до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва підтверджується листами Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації від 28.07.2008 №25739, від 19.03.2010 №9729 (И-2010), листом Святошинської районної ради у місті Києві державної адміністрації від 22.05.2014 №107-ОП/М-81/2-1148, листом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.05.2014 №062/12/90-5746 та інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації від 03.02.2015 №ПБ-2015 №57.

Докази скасування рішення Святошинської районної ради у місті Києві від 19.06.2008 №229 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва 31/100 частини приватного житлового будинку» в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у державного реєстратора наявні правові підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV через неможливість встановити відповідність заявлених прав поданим для реєстрації документам.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права та прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 02.07.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.