Справа № 823/1543/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

01 липня 2015 року Справа № 823/1543/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Шоколенко Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача не прибув,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі-позивач) до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі-відповідач) про скасування рішення Соснівського РВ у м.Черкаси управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 24.06.2015 щодо примусового повернення з України іноземця або особи без громадянства.

30.06.2015 позивач надав суду клопотання забезпечити позов шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення. Клопотання мотивоване тим, що позивач бажає брати особисту участь у судових засіданнях, давати пояснення та заперечення по суті оскаржуваного рішення та щодо обставин, які передували його прийняттю, а також, що його дружина та її діти будуть позбавлені засобів існування.

У судовому засіданні представник позивача просив клопотання задовольнити. Відповідач прибуття у судове засідання свого представника не забезпечив, заперечень на клопотання не надавав.

Ознайомившись із доводами вказаного клопотання та доказами на його обґрунтування, суд дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач є громадянином ОСОБА_3 Узбекистан. Оскаржуваним рішенням його зобовязано залишити територію України із-за порушення правил перебування іноземців на території України у звязку зі спливом терміну посвідки на постійне проживання та відсутності документів на подальше перебування в країні.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 1 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі ЗУ №3773-VI) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пунктом 9 ч.1 ЗУ №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону вони можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, яких до завершення граничного терміну перебування у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не було примусово видворено з України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження або з інших причин, що не залежать від таких осіб, згідно з ч.17 ст.4 ЗУ №3773-VI визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, на період дії обставин, що унеможливлюють їхнє примусове видворення з України.

Такі особи можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну відповідно до ст.26 вказаного Закону, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Уентральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч.1 ст.30 вказаного Закону).

Пункто 29 постанови Пленуму від 16 березня 2012 року №3 «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» Вищий адміністративний суд України акцентував, що суди мають враховувати, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворені з території України лише на підставі постанови адміністративного суду.

Відповідно до ч.8 ст.30 ЗУ №3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Наявності доказів подання позивачем заяви чи рішення за результатами розгляду такої, що має намір звернутись до Державної міграційної служби України про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, а також доказів звернення державного органу в суд із позовом про примусове видворення позивача суду не надано.

За змістом ст.3 ЗУ №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні саме на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини та зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Отже позивач, маючи намір брати участь у судових засіданнях, попередньо має дотримуватися правил перебування на території України іноземцями. Зважаючи, що таких вимог не дотримано, відповідні доводи позивача не враховано.

Крім того, позивач не надав жодних доказів утримання ним дружини та її дітей в Україні та ризику втрати ними можливостей отримувати будь-які засоби існування. Згідно з поясненнями представника позивача діти є повнолітніми. Проте відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Підставами для забезпечення позову відповідно ч.1 ст.117 КАС України є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або якщо для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Наявність вказаних обставин не доведено жодними належними доказами.

Врахувавши, крім зазначеного, те, що позовну заяву у цій справі залишено без руху для усунення недоліків, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого клопотання.

Керуючись ст.ст. 2-15, 105-107, 108, 254-256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з моменту отримання ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

3. Копію ухвали направити особам, що беруть участь у справі.

Суддя А.М. Бабич