Справа № 2а/0670/12155/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/9991/72272/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Борисенко І.В., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача Камінського А.Ф.,

прокурора Семененка В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 по справі №0670/12155/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерсі ЛТД» до Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області, за участю прокуратури Житомирської області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерсі ЛТД» до Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області, за участю прокуратури Житомирської області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано недійсним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 20.10.2008 №/0 та №/0.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Володарсько-Волинська міжрайонна державна податкова інспекція Житомирської області Державної податкової служби 14.11.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 22.11.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Володарсько-Волинською міжрайонною державною податковою інспекцією проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерсі ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 30.06.2008.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме віднесено до складу валових витрат 129750,00грн. не підтверджених відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку;

підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме реалізація готової продукції (коржів для тортів, печива, рулетів) особам, які не є платниками податку, за цінами, меншими за звичайні на таку готову продукцію;

пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме при реалізації товарів суб'єктам підприємницької діяльності, які не зареєстровані як платники податку на додану вартість, занижено базу оподаткування операцій з поставки товарів. База оподаткування визначалась виходячи з договірної ціни операції, але є нижчою за звичайні ціни.

За результатами перевірки Володарсько-Волинською міжрайонною державною податковою інспекцією складено акт від 06.10.2008 №28/5/23-07/33000395 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.10.2008 №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 873409,00грн., в тому числі основний платіж - 582273,00грн., штрафні (фінансові) санкції - 291136,00грн.; від 20.10.2008 №/0, яким товариству визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 624756,00грн., в тому числі основний платіж - 416504,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 208252,00грн.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем реалізовувалися коржі для торту «Наполеон» суб'єктам підприємницької діяльності - фізичним особам за ціною 2,50грн., Приватному підприємству «Млин» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Горлиця» за ціною 3,80грн.; коржі для торту «Медовик» суб'єктам підприємницької діяльності - фізичним особам за ціною 3,00 грн., Приватному підприємству «Млин» за ціною 4,00грн.; коржі для торту «Медовик з чорносливом» суб'єктам підприємницької діяльності - фізичним особам за ціною 3,00грн., Приватному підприємству «Млин» за ціною 4,20грн.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно з підпунктом.7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» положення підпункту 7.4.1 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Відповідно до підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Згідно з підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до 1.20.51 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, висновки відповідача про існування різниці між звичайною ціною готової продукції та фактичною ціною реалізованої продукції сформовані на співставленні накладних щодо реалізованої продукції позивачем контрагентам.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що умови поставки суб'єктам підприємницької діяльності - фізичним особам, Приватному підприємству «Млин» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Горлиця» не є співставними, оскільки для юридичних осіб - контрагентів було передбачено відстрочення оплати поставленого товару, а також доставку продукції від позивача (смт. Червоноармійськ Житомирська область) на склад покупця (в обох випадках - місто Київ) за рахунок позивача-продавця.

Таким чином, при визначенні рівня звичайних цін для продажу коржів для тортів податковий орган діяв не у спосіб, інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах не використовував, статистична оцінка рівня цін не проводилась, а тому обов'язок щодо доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін Володарсько-Волинською міжрайонною державною податковою інспекцією не виконано.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме неправомірне віднесення до складу валових витрат 129750,00грн., які не підтверджено необхідними документами, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за висновками позивача товариством занижено визначення амортизаційних відрахувань за період з 01.04.2006 по 30.06.2008 в сумі 129750,00грн. в тому числі в 3 кварталі 2007 року в сумі 129750,00грн.

В той же час, згідно таблиці зведених даних щодо задекларованих та встановлених у ході проведення сум амортизаційних відрахувань відхилення за 3 квартал 2007 року становить 128750,00грн. Зазначена сума амортизаційних відрахувань відображена в декларації за 2007 рік як самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів в рядку 05.2.

Таким чином, позивачем до проведення перевірки скориговано валові витрати на відповідну суму, у зв'язку з чим висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства в цій частині є необґрунтованими.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

Згідно з пунктом 1.18 статті Закону України «Про податок на додану вартість» звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Згідно з підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Разом з тим, податковим органом не наведено доказів на підтвердження того, що ціни на продукцію позивача не відповідають рівню звичайної ціни на товари.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 20.10.2008 №/0 та №/0 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Володарсько-Волинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012 по справі №0670/12155/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.В. Борисенко

__________________ А.М. Лосєв