Справа № 541/81/15-а
Суддя: Чернюк В. Д.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/81/15-а
№ провадження 2-а/541/18/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Відділення ДАІ з обслуговування м. Миргород та Миргородського району УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

В січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора Відділення ДАІ з обслуговування м. Миргород та Миргородського району УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2, посилаючись на порушення відповідачем його прав в частині не обгрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу.

При розгляді цієї справи по суті позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що 13.01.2015 року він дійсно керував власним автомобілем з дозволеною швидкістю руху в населених пунктах, а саме до 50 км/год. Наближаючись до регульованого перехрестя вулиць Гоголя Козацька в м. Миргороді, попереду себе побачив автомобіль червоного кольору, водій якого здійснював лівий поворот на вул. Козацьку, а на правій смузі попереду рухався автомобіль білого кольору. В цей час на світлофорі загорівся зелений миготливий сигнал, в той час, як до стоп лінії відстань становила, приблизно 10 15 метрів від автомобіля позивача. При виїзді з перехрестя, вже після перетину згаданої стоп лінії, позивач побачив, як на світлофорі загорівся жовтий сигнал. При цьому він вимушений був керуватися та виконав вимоги пункту 8.11 Правил дорожнього руху України і, як стверджував, не став вдаватися до екстреного гальмування на вільному від транспортних засобів перехресті. Після цього був зупинений працівником ДАІ, який звинуватив його у проїзді згаданого перехрестя на заборонений сигнал світлофора. Стверджував, що порушень Правил Дорожнього руху України він не допускав, оскільки має тривалий стаж водія і на момент проїзду перехрестя світлофор перебував у полі його зору. Вважав, що оскільки відеокамера, якою проведено фіксування проїзду ним перехрестя, не сертифікована та не міститься у відповідному переліку згідно відомчого наказу МВС України, матеріали відеофіксації не є належними доказами у цій справі.

Субєкт вданих повноважень відповідач ОСОБА_2, заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснивши, що правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності, ним скоєно в умовах очевидності та зафіксовано відповідно до положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення засобом відеозапису, який не потребував сертифікації і повірки. При цьому, він діяв у рамках закону та відповідно до своїх повноважень. Накладаючи мінімальне стягнення за санкцією статті у виді штрафу, він врахував відсутність обставин, які помякшували відповідальність позивача, однак зважив на те, що той є пенсіонером та додаткових заробітків не має.

Заслухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі, матеріали в оригіналах на підставі яких ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності / а.с. 23 /, а також переглянувши відеозапис фіксації проїзду перехрестя транспортним засобом під керуванням позивача / а.с. 24, 32 / та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмови з наступних обгрунтувань.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно постанови серії ПС1 № 851898 від 13 січня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором Відділення ДАІ відповідачем по справі ОСОБА_2, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення / а.с. 6 /.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи за цим адміністративним позовом вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним в порушенні пункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, оскільки проїхав керованим транспортним засобом перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративному процесі запроваджено концепцію презумпції вини субєкта владних повноважень, з огляду на що фізична особа позивач не повинен доводити, що його законні права та інтереси порушено. Саме субєкт владних повноважень, в даному випадку відповідач, зобовязаний довести, що фіксуючи відповідне правопорушення та накладаючи стягнення на позивача, він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 винним себе в порушенні правил дорожнього руху не визнавав і при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, в поясненнях до якого зазначив, що на перехрестя вїхав на миготливе зелене світло світлофора/ а.с. 5 /. При розгляді справи заявляв, що рух продовжував при жовтому світлі світлофора.

Між тим, обгрунтованість викладених у протоколі про правопорушення обставин вчинення правопорушення позивачем підтверджується фотоматеріалами наданими самим позивачем / а.с. 16, 28 31 /, на фото № 6 яких відображено, що керований ним транспортний засіб, проїзд перехрестя здійснює при забороненому (червоному) сигналі світлофора / а.с. 30 /, оскільки ще не виїхав на перехрестя. Надані позивачем фотоматеріали вказують на те, що в супереч вимогам Правил дорожнього руху України, рух керованим транспортним засобом, при наявності двох смуг руху в одному напрямку, він не здійснював ближче до правої частини вулиці. З переглянутого судом відеозапису проїзду перехрестя автомобіля під керуванням позивача чітко та однозначно вбачається, що такий рух ним здійснювався цілеспрямовано на заборонений (червоний) сигнал світлофора, тобто з очевидним порушенням пункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, в той час, коли дорожня обстановка не вимагала від нього ніякого екстреного гальмування.

Заяви позивача щодо фіксації відповідачем допущеного ним порушення Правил дорожнього руху України технічним засобом не сертифікованим на території України, без надання йому доказів про його повірку та не згаданим у відповідному відомчому наказі МВС України, не заслуговують на увагу, оскільки цей вид доказу судом визнається належним і допустимим та таким, що з очевидністю спростовує заявлені позовні вимоги.

Факт вчиненого позивачем правопорушення достатньо повно зафіксовано у протоколі про правопорушення серії АП1 № 636172 від 13.01.2015 року, зміст якого відповідає вимогам закону / а.с. 5 /.

Згідно зі ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

З аналізу змісту оскаржуваної постанови серії ПС1 № 851898 від 13 січня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором ДАІ ОСОБА_2, встановлено, що позивача ОСОБА_1 обгрунтовано визнано винним по ст. 122 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень / а.с. 6 /. Це стягнення є мінімальним, накладено компетентною особою, в межах її повноважень та відповідно з санкцією ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення пункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України.

Згідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши всі докази по справі, суд вважає, що оскаржувану постанову винесено відповідно до положень ст. ст. 1, 7, 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З цих підстав згадана постанова є законною і обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню, з огляду на що у задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 100, 122, 158, 160, 163, 171 2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 1, 7, 251, 268, 279, 280, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пунктом 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, ст. 14 Закону України „Про дорожній рух, суд ,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Відділення ДАІ з обслуговування м. Миргород та Миргородського району УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПС1 № 851898 від 13 січня 2015 року про накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_3