Справа № 274/415/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/18966/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року у справі № 274/415/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року представник ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області, в якому просив визнати протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов'язати відповідача призначити, виплачувати та індексувати пенсію за віком та інші пенсійні надбавки відповідно до пенсійного законодавства з 16.04.2014 року, встановити та виплачувати їй підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 16.04.2014 року, звернути до негайного виконання постанову суду про виплату пенсії, починаючи з 16.04.2014 року, з одноразовим стягненням всієї суми заборгованості по виплаті пенсії з 16.04.2014 року, зобов'язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19.04.1997 року і на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач проживає в іншій державі - Ізраїлі, є громадянкою України. Її паспорт громадянки України вилучений МВС України при оформленні виїзду на постійне місце проживання за кордон. До в'їзду за кордон вона постійно проживала в Україні за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка досягла пенсійного віку. Її загальний трудовий стаж становить 29 років і згідно вимог чинного законодавства вона має право на пенсію за віком, через свого представника вона звернулася з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням комісії відповідача з розгляду заяв про призначення пенсії від 22.12.2014 року протокол №68 позивачці відмовлено в призначенні пенсії в зв'язку з неподанням паспорту з відміткою про проживання (реєстрацію) в Україні, а також з відсутність міждержавного договору з питань пенсійного забезпечення. З даним рішення відповідача вона не згідна, що стало підставою для звернення до суду.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року позов задоволений частково. Визнана відмова управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії незаконною. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції. Визнані протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до поданої заяви від 29 вересня 2014 року. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями управління Пенсійного фонду України вм.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та відмовити у позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивачка вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1949 року по 1997 рік проживала на території Україні та з 1967 року по 1996 рік працювала на заводі "Прогрес" в м.Бердичеві.

ОСОБА_1 09.09.1997 року знята з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

Позивач з 19.04.1997 року і на момент звернення із заявою про призначення пенсії проживає в Ізраїлі, однак, є громадянкою України. ОСОБА_1 29.09.2014 року через представника звернулася до управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням комісії по розгляду спірних питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області відповідно протоколу №68 від 22.12.2014 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між Україною та Ізраїлем, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а також через те, що не наданий документ про постійне чи тимчасове проживання на території України.

Додатково листом від 13.10.2014 року позивача повідомлено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається її копія, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Посвідка на постійне чи тимчасове проживання на території України відсутня.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов виходив з того, що рішення комісії про відмову у реалізації конституційного права на пенсійне забезпечення та призначенні пенсії за віком є незаконним та вийшовши за межі позову зобов'язав управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов послався на ті обставини, що позивач як громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав, в тому числі і на призначення пенсії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що рішення управління Пенсійного фонду у м.Бердичеві та Бердичівському районі щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є протиправним, оскільки позивачем відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, надані всі необхідні документи, які підтверджують її право на отримання пенсії за віком.

Так, статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів за догляду за непрацездатними.

Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється.

Дана норма, на яку посилається відповідач в обґрунтування підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії не стосується даного спору, оскільки регулює питання припинення виплати пенсії, яка вже була призначена.

Також безпідставним посилання відповідача на статтю 51 вищезазначеного Закону, яким передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №25-рп/2009 від 07.10.09 р. положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п.2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з додержанням вимог вищезазначеної норми, через представника ОСОБА_1, який діє на підставі виданої йому нотаріально посвідченої довіреності, були подані 29.09.2014 року до управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі заява про призначення пенсії та необхідні документи.

Посилання відповідача на те, що документи подані в копіях, що не відповідає приписам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, головним спеціалістом управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі прийнятий перелік документів, поданих до заяви про призначення пенсії. Даних про те, що такі документи подані в копіях відсутні. Також, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідач не посилався на таку обставину.

Виходячи з наведеного апеляційний суд прийшов до обґрунтованих висновків, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до поданої заяви, є протиправними.

У зв'язку з тим, що позивач в порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та в спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, звернулася за призначенням пенсії, апеляційний суд прийшов до вірних висновків, що належним способом захисту порушеного права буде зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно поданої заяви від 29.09.2014 року.

Разом з тим, вимоги позивача про призначення пенсії з 16 квітня 2014 року є безпідставними, оскільки не узгоджуються з приписами ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи з наведеного апеляційний суд обґрунтовано прийшов до висновків про скасування рішення суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачу та зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за віком, згідно поданої заяви від 29.09.2014 року.

Доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі не містять доказів які б свідчили про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу, а тому є безпідставними.

Вимога позивача про виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок є передчасною, оскільки пенсія позивачу ще не призначена.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача провести індексацію пенсії за віком та врахувати інші пенсійні надбавки відповідно до пенсійного законодавства.

Пенсії, призначені за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Механізм проведення індексації визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами) (далі - Порядок), а тому, у суду відсутні підстави для зобов'язання відповідача здійснювати індексацію пенсії, яка тільки буде нарахована.

Щодо позовних вимог про зобов'язання призначення та виплати пенсії за віком, встановлення та виплату підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізнього виходу на пенсію, звернення до негайного виконання постанови суду про виплату пенсії з одноразовим стягненням всієї суми боргу по виплаті пенсії з 16 квітня 2014 року та зобов'язання відповідача забезпечити виконання та надати суду звіт про виконання судового рішення, то ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього строку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону.

Позивачем не доведено, що нею виконані вимоги вищевказаної правової норми. Крім того, з зазначеним питанням вона не зверталася до територіального органу Пенсійного фонду. Тому вимога про виплату підвищення розміру пенсії є передчасною і задоволенню не підлягає.

Стаття 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість негайного виконання судових рішень ще до набрання ними законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.256 КАС України звернення до негайного виконання всієї суми боргу при присудженні виплати пенсії не є обов'язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 ст.257 КАС України визначено, що на відповідного суб'єкта владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Наведені норми права не є імперативними.

З урахуванням наведеного та того, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком підлягає задоволенню, апеляційний суд обґрунтовано прийшов до висновків про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення всієї суми боргу по виплаті пенсії, звернення постанови суду до негайного виконання, зобов'язання відповідача забезпечити виконання та подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: