Справа № 809/3465/13-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. № 876/4228/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» про стягнення заборгованості, -

встановив:

14.11.2013 позивач - УПФ України в м. Івано-Франківську звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - ПАТ «Промприлад» у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить, стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 163512,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» підприємства повинні відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пільгових пенсій призначених по Списку № 1 та № 2, а також різницю між сумою пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та сумою пенсій, обчислених відповідно до інших законодавчих актів. Згідно з отриманими відповідачем розрахунками за період з 01.07.2013 по 01.11.2013 сплаті підлягали кошти в сумі 163512,95 гривень. Оскільки відповідачем у встановлені законом строки дані витрати не відшкодовані, позивач просить стягнути їх у судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що більшості пенсіонерам, яким призначено пенсію, у позивача працювали до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто до 01.01.1992, а тому їм пенсія мала призначатись на підставі ст. 100 вказаного Закону, згідно якої підприємства не відшкодовують витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, а не на підставі ст. 13 цього Закону. Крім того, апелянт вказує на те, що відповідач не повинен відшкодовувати ці витрати після 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Звертає апелянт на наявність арифметичної помилки у розрахунках.

Також апелянт вказує на безпідставність стягнення заборгованості нарахованої згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», оскільки виходячи з аналізу ст. 24 цього Закону, його положення поширюються на державні підприємства, а відповідач таким не є.

Сторони не забезпечили прибуття у судове засіданні своїх представників, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується наявними у справі розписками.

Відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити прибуття у судове засідання представника. Однак, судом вказане клопотання відхилено, оскільки у ньому не наведено жодних обставин, які перешкоджають прибути представнику відповідача у судове засідання, а також не долучено жодних доказів, які б давали можливість встановити суду поважність такого неприбуття.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у відсутності представників сторін без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених особам відповідно до п.п. «б»-«з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» покриваються підприємствами та організаціями, а тому відповідач повинен відшкодовувати такі витрати. Також суд першої інстанції вказав на обов'язок відповідача згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», відшкодовувати різницю між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник. Позивачем направлялися відповідачу розрахунки, однак останній ці витрати не відшкодував, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 163512,95 грн, яку слід стягнути за рішенням суду.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» -«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списками № 1 та № 2, покриваються підприємствами та організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, в п.п. «а», «б»-«з» частини першої цієї статті.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було врегульовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1 якого відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч. 2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствами до 20-го січня поточного року протягом десяти днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. 6.8 Інструкції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у Пенсійного органу повноважень на складення та надіслання підприємствам розрахунків, складених відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1, призначені працівникам відповідача відповідно до пунктів «а», «б»-«з» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Івано-Франківський завод «Промприлад» надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п.п. «а», «б»-«з» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Розрахунки надсилалися листами № 361/04 від 16.05.2013 та № 434/04 від 18.06.2013 (том 1 а.с. 9,16), які отримані відповідачем (том 1 зворотній бік а.с. 9, 16).

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем не надано доказів оскарження рішень, дії чи бездіяльність органів Пенсійного фонду щодо складення цих розрахунків, а тому безпідставним є подальше посилання на їх протиправність.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем оскаржувались дії Пенсійного фонду щодо призначення пенсії ряду працівників, однак постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.09.2013 по справі № 809/2360/13а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Поряд з цим, відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та протоколів про стаж роботи та заробітної плати, які дають право на пенсію, підтверджено пільговий стаж роботи цих громадян (том 1 а.с. 93-217, 223, том 2 а.с. 72).

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що стаж для призначення пенсії його працівники набули до 01.01.1992 року (дата набрання чинності Закону України «Про пенсійне забезпечення»), а тому згідно ст. 100 цього Закону, підприємство на якому вони працювали звільняється від обов'язку відшкодовувати витрати по виплаті і доставці пенсії.

Проте, такі посилання є безпідставними, оскільки призначення цим особам пенсії здійснено на підставі пунктів «б»-«з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стаття 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підміняє ст. 13 цього Закону в питаннях визначення кола осіб, які мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а лише вирішує питання щодо визначення необхідного стажу та віку для призначення вказаних пенсій. Відтак, обов'язок підприємств та організацій з відшкодування понесених ПФУ після 1 січня 2004 року витрат на виплату і доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 25 вересня 2012 року №№ 21-251а12, 21-293а12, від 17.12.2013 року № 21-453а13.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій виплачені за період з 01.07.2013 по 01.11.2013 по Списку № 1 пенсіонерам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14; та по Списку № 2: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23. ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40

Щодо стосується відшкодування заборгованості по науковим працівникам, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається будь-яка з цих пенсій за їх вибором.

Держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів (стаття 24 Закону України від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ «Про наукову і науково-технічну діяльність», далі - Закон № 1977-ХІІ).

Відповідно до частини дев'ятої цієї ж статті різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

На виконання наведеної норми зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 13 грудня 2000 року № 1826 «Про затвердження Порядку фінансування та виплати різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних установ і організацій, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств і організацій згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи», яка втратила чинність 9 квітня 2004 року одночасно з набранням чинності постановою № 372, якою було затверджено Порядок.

Названі порядки визначають механізм фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної, зокрема, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи.

Згідно з пунктом 4 Порядку, у разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III-IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що у випадках, коли відбувається перетворення в процесі приватизації державного підприємства у відкрите акціонерне товариство, до правонаступника переходять права і обов'язки державного підприємства, що приватизується, у тому числі й обов'язок зі сплати різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1977-ХІІ, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 05.06.2012 № 21-78а12.

Із матеріалів справи судом встановлено, що наказом Міністра Приладобудування і систем управління СРСР № 181 від 12.04.1982 завод «Промприлад» перейменовано в ВО «Геофізприлад».

Наказом Міністра Приладобудування і систем автоматизації СРСР № 639 від 30.12.1988, ВО «Геофізприлад» перейменовано у ВО «Промприлад», а останного в Державне підприємство «Івано-Франківський завод «Промприлад» згідно наказу № 76 від 30.09.1993.

Відповідно до наказу Міністра Машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсій України від 16.09.1994 № 84, Державне підприємство «Івано-Франківський завод «Промприлад» перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Івано-Франківський завод «Промприлад».

Таким чином безпідставним є посилання апелянта на те, що оскільки відповідач не є державним підприємством, а тому не повинен відшкодовувати різницю, так як в процесі перетворення Державного підприємства «Івано-Франківський завод «Промприлад», до ВАТ (ПАТ) «Івано-Франківський завод «Промприлад», як правонаступника, перейшли права і обов'язки державного підприємства, що приватизується, у тому числі й обов'язок зі сплати різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1977-ХІІ, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів.

Пенсійний орган відповідно до Закону № 1977-ХІІ призначив пенсію колишнім науковим працівникам, що дає право на призначення пенсії, відповідно до статті 24 зазначеного Закону, а саме: ОСОБА_41 та ОСОБА_42, які отримали стаж наукової роботи, необхідний для отримання пенсії відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками виданими ВАТ «Івано-Франківський завод «Промприлад».

Факт понесення органами ПФУ витрат на виплату вказаним громадянам наукових пенсій підтверджено долученими до матеріалів справи довідками.

Позивачем надіслано повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, яким визначено місячний платіж з 01.01.2013 в сумі 1043,92 грн. Це повідомлення надіслано відповідно до листа № 140/04 від 29.02.2013 (том 1 а.с. 22) та отримане відповідачем, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення (том 1 зворотній бік а.с. 22). Вказаний платіж не сплачений у визначений законом строк, а тому є заборгованістю.

Враховуючи те, що за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню понесених позивачем витрат на виплату і доставку пенсій за період з 01.07.2013 по 01.11.2013 в загальній сумі 163512,95 грн, призначених на пільгових умовах, у відповідності до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пенсій науковим працівникам, яка підтверджується належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність її стягнення на підставі судового рішення

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2014 року у справі № 809/3465/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 30.06.2015.