Справа № 826/9073/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

24 червня 2015 року м. Київ № 826/9073/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., при секретарі Мині І.І., розглянувши клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Ембарго» про забезпечення адміністративного позову у справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ембарго»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Концевой Р.С.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ембарго звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

Разом з позовом суду надано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони головному управлінню Державної фіскальної служби у м. Києві приймати та надсилати товариству з обмеженою відповідальністю «Ембарго» податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки, проведеної на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.02.2015 № 235 «Про проведення фактично перевірки», до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що позивачем за результатами перевірки не отримано податкового - рішення, а у позовній заяві зазначено прохання зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві утриматися від прийняття податкового повідомлення - рішення за результатами перевірки, до моменту розгляду заперечень товариства за вих. № 03/17-1 від 17.03.2015.

Однак, вказане прохання стратить свою актуальність та, у разі задоволення судом, буде неможливим його виконання, якщо до моменту завершення судового розгляду відповідач все-таки прийме податкове повідомлення-рішення та надішле його позивачу. Відповідно, свою актуальність втратить взагалі розгляд справи, оскільки позивач буде змушений сплачувати додатковий судовий збір та оскаржувати вже саме податкове повідомлення - рішення. Таким чином, на думку позивача, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам свобода та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Окрім того, очевидними, на думку позивача, є ознаки протиправності бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо залишення без розгляду заперечень товариства з обмеженою відповідальністю «Ембарго» 03/17-1 від 17.03.2015 на акт перевірки, оскільки, на думку позивача, очевидним є той факт, що заперечення були подані до Головного управління ДФС у м. Києві без порушення встановленого строку до їх оскарження.

Представник позивача у судовому засіданні 24.06.2015 підтримав заявлене клопотання про забезпечення адміністративного позову, свої доводи мотивував аналогічно викладеному в клопотанні.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 24.06.2015 не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду клопотання належним чином повідомлений.

На підставі частин третьої та сьомої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 24.06.2015 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Дослідивши клопотання про забезпечення позову та подані матеріали, суд вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно частини третьої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Виходячи зі змісту Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах:

1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються;

2) заборони вчиняти певні дії.

Чинним законодавством адміністративним судам надано право контролю правомірності дій, бездіяльності та прийнятих суб'єктом владних повноважень рішень, шляхом розгляду позовних заяв осіб, права яких порушені, в судовому порядку, при цьому суд не може втручатися в діяльність такого суб'єкта владних повноважень та підміняти повноваження, надані такому суб'єкту нормами чинного законодавства.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.02.2015 № 235 «Про проведення фактичної перевірки», 27.02.2015 на товаристві з обмеженою відповідальністю «Ембарго», за адресою: місто Київ, вул. Лукашевича, буд.15-а, було проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт.

17.03.2015 позивачем було подано до контролюючого органу письмові заперечення №01/17-1 від 17.03.2015 щодо висновків перевірки.

Згідно підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності;

Підпунктом 39.5.2.21 пункту 5 статті 39 Податкового кодексу України регламентовано, що прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки контрольованої операції здійснюється у порядку, передбаченому статтею 86 цього Кодексу.

Отже, згідно пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, заборона Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до набрання законної сили рішенням у даній справі є безпосереднім втручанням та створенням перешкод в діяльності Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві як контролюючого органу.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 17, частини першої статті 2, статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право.

Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Слід зазначити, що дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Водночас, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Наводячи позицію про дискреційні повноваження, суд наголошує на тому, що забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є неприпустимим через відсутність у суду повноважень втручатися у волевиявлення контролюючого органу щодо прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами проведення перевірки та виявлення певних порушень.

Слід також зазначити, що частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання заяви про забезпечення позову, у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Втім, позивачем не сплачено судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 117, 118, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Ухвала у повному обсязі виготовлена 01.07.2015.

.