Справа № 2-а/489/88
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/88

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: ГУБНИЦЬКИЙ Д.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

10.02.2015р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва (далі - управління ПФУ), в якому, з урахуванням уточнюючих позовних вимог, просила зобовязати управління ПФУ прийняти рішення про поновлення її прав на нарахування та отримання пенсії за віком та на інших підставах визначених пенсійним законодавством, без обмежень за ознакою її місця проживання та у розмірі, згідно чинного законодавства, але не менше мінімального розміру пенсії, встановленого законодавством, та зобовязати управління ПФУ нарахувати та сплатити їй пенсію, починаючи з 10.08.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після того, як позивачка виїхала на постійне місце проживання в державу Ізраїль, управління ПФУ протиправно припинило їй виплату пенсії.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи що позивачу відмовлено у призначені (перерахунку) та поновленні пенсії на підставі норм діючого законодавства та просив в задоволені позову відмовити.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Зобовязано управління ПФУ в Ленінському районі м.Миколаєва поновити нарахування та сплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 23 січня 2015 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується даними закордонного паспорту.

3 26 травня 2008 року позивачу призначена пенсія за віком.

12 квітня 2013 року позивач подала до управління ПФУ в Ленінському районі м.Миколаєва заяву про виплату їй пенсії за 6 місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання в країну Ізраїль. До заяви був наданий талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні з 05.04.2013 року. На підставі зазначених документів позивачу був виданий атестат № 84 про закриття особового рахунку ОСОБА_2

Таким чином, позивач отримувала пенсійні виплати за період до 30.10.2013р.

23 січня 2015 року до управління ПФУ у Ленінському районі м.Миколаєва надійшла заява ОСОБА_2 про нарахування та виплату їй пенсії з 07.10.2009 року. Разом з нею подано заяву про нарахування та виплату пенсії.

Листом від 28 січня 2015 року № 1619/02 управління ПФУ в Ленінському районі м.Миколаєва повідомило позивача про неможливість призначити їй пенсію у зв'язку з відсутністю угоди між Україною та Ізраїлем про співробітництво в галузі соціального забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості через що виплата пенсії ОСОБА_2 підлягає поновленню з дня звернення до управління ПФУ в Ленінському районі м.Миколаєва, а саме з 23 січня 2015 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст.ст.49,51 Закону № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за 6 місяців наперед перед виїздом.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, встановлено, що необхідною умовою для реалізації особою права на отримання пенсії є реєстрація її місця проживання на території України. З цієї норми вбачається, що через те, що ОСОБА_2 не проживає на території України, виплата їй пенсії неможлива.

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

Зокрема, в пункті 3.3 цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

При цьому Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Судова колегія враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини по справі Пічкур проти України № 10441/06 від 07.02.2014р. встановлено, що у випадку припинення виплати пенсії особі яка виїхала за кордон, має місце порушення ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, оскільки заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі.

На підставі викладеного доводи апелянта щодо відсутності між Україною та Ізраїлем договорів стосовно соціального забезпечення громадян цих країн не спростовують висновків суду. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Аналізуючи вищенаведене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у поновленні пенсії позивачу, а також про необхідність поновлення порушених прав позивача шляхом зобовязання управління ПФУ призначити та виплатити позивачу пенсію за віком.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.В.Яковлев

Суддя: С.Д.Домусчі