Справа № 810/2033/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2033/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г. Ю. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 82971,32 грн. та пені у сумі 2240,19 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 р. позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, КП "Управління житлово-комунального господарства" 11.03.2015 р. подано до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників відповідача за рік становила 537 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 19 осіб, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 21 особа (а. с. 5).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем, починаючи з січня 2014 року, до Славутицького міського центру зайнятості подавались відповідні звіти форми 3-ПН про попит на робочу силу (вакансії), що наявні в матеріалах справи (а. с. 20 - 33).

В матеріалах справи наявний також лист Славутицького міського центру зайнятості від 29.01.2015 р. № 84/03 яким центр зайнятості документально підтвердив, що відповідач подавав звіти форми 3-ПН протягом 2014 року щомісячно.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-XII (далі - Закон № 875) встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином повідомляв центр зайнятості про наявність в нього вакантних робочих місць та не заперечував проти зайняття вакантних посад працівниками, які мають інвалідність.

Крім того, відповідач в запереченнях на позов зазначив, а позивач не спростував, що кількість інвалідів, що не працевлаштовані (2 особи) є умовною, а не абсолютною, зважаючи на те, що протягом 2014 року було працевлаштовано всього 22 особи з інвалідністю, 17 з яких пропрацювало у відповідача повний рік, а 5 осіб - періодично протягом року (9 місяців, 2 місяці, 5 місяців, 7 місяців та 4 місяці).

В апеляційній скарзі, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що складання звіту здійснюється роботодавцем самостійно і невиконання нормативу є очевидним. На підставі цих звітів роботодавець також самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, мав сплатити визначену ним суму адміністративно-господарських санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача стосовно вчинення всіх залежних від нього дій щодо працевлаштування у 2014 році інвалідів у ході судового розгляду підтвердились.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки адміністративно-господарські санкції є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Факт вчинення правопорушення з боку відповідача спростовується матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.