Справа № 645/795/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 р.Справа № 645/795/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова - Борисенко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, ОСОБА_4 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015р. по справі № 645/795/15-а, за участю особи, що приєдналася до апеляційної скарги - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

за позовом ОСОБА_4

до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, і як співвиконавців державної політики у сфері пенсійного забезпечення громадян України, також: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Пенсійного фонду України та Міністерства соціальної політики України, які адмініструють вказану державну політику у сфері пенсійного забезпечення громадян, в призначенні, перерахунку та виплаті щомісячних державної та додаткової пенсій відповідно до вимог ст. ст. 50 ч.1, 54 ч.4, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова здійснити йому, як інваліду другої групи, починаючи з 02.08.2014 року, призначення, перерахунок, організаційне забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування з бюджетних коштів бюджетних програм КПКВК 2506020 та КПКВК 2506050 видаткової частини державного бюджету України та виплату з них щомісячної державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах; державної пенсії не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. ст. 54 ч.4, 50 ч.1, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-12, у відповідності до положень ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат без встановлення кінцевої дати періоду перерахунку державної пенсії;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити контроль за призначенням та перерахунком йому, як інваліду другої групи, починаючи з 02.08.2014 року, щомісячної державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах: державної пенсії не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. ст. 54 ч.4, 50 ч.1, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-12, у відповідності до положень ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат без встановлення кінцевої дати періоду перерахунку державної пенсії та організаційно забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування з бюджетних коштів бюджетних програм КПКВК 2506020 та КПКВК 2506050 видаткової частини державного бюджету України та виплати йому вказаних пенсій;

- зобов'язати Пенсійний фонд України здійснити контроль за призначенням і перерахунком йому, як інваліду другої групи, починаючи з 02.08.2014 року, щомісячної державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах: державної пенсії не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. ст. 54 ч.4, 50 ч.1, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-12, у відповідності до положень ч.1 ст..28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат без встановлення кінцевої дати періоду перерахунку державної пенсії та організаційно забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування з бюджетних коштів бюджетних програм КПКВК 2506020 та КПКВК 2506050 видаткової частини державного бюджету України та виплати йому вказаних пенсій;

- зобов'язати Міністерство соціальної політики України здійснити контроль за призначенням і перерахунком йому, як інваліду другої групи, починаючи з 02.08.2014 року, щомісячної державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах: державної пенсії не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. ст. 54 ч.4, 50 ч.1, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-12, у відповідності до положень ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат без встановлення кінцевої дати періоду перерахунку державної пенсії та організаційно забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування з бюджетних коштів бюджетних програм КПКВК 2506020 та КПКВК 2506050 видаткової частини державного бюджету України та виплати йому вказаних пенсій;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Пенсійний фонд України, Міністерство соціальної політики України виконати постанову суду негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова за 02.08.2014 року, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_4 пенсії відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_4 за 02 серпня 2014 року перерахунок та виплату щомісячної державної пенсії по інвалідності, як інваліду II групи, в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. 54, ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат за 02 серпня 2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_4 за 02 серпня 2014 року перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як інваліду II групи, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 50, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням вже проведених виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова виконати постанову суду негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд апеляційної інстанції частково змінивши постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015 року, прийняти законне і обґрунтоване рішення відносно усіх відповідачів по справі з виключенням з мотивувальної та резолютивної частини постанови кінцевої дати періоду, за який державна та додаткова пенсії підлягають перерахунку і виплаті (02.08.2014 року), і яка не буде обмежувати його право на постійне щомісячне отримання державної та додаткової пенсій у належних розмірах.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6,8, ч. 2 ст. 19, 22, 23, ч. 1 ст. 24, 46, 50, 64, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст.ст. 20, 22 ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 5, ст. 23 ч. 1, ст. ст. 2, 30, п. 5 ч. 2 ст. 67-1, ст.ст. 87, 112 Бюджетного кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23.11.2011 року, ст. 19 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_4., є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення 1 категорії серії НОМЕР_1 від 10.08.1999р. та вкладку до нього № НОМЕР_2.

Харківською МСЕК № 2 ОСОБА_4 встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов'язані з наслідками аварії на ЧАЕС, довідка № НОМЕР_3 від 16.03.2000 року.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова.

ОСОБА_4 призначена державна пенсія та додаткова пенсія по інвалідності по захворюванням, пов'язаними з наслідками Чорнобильської катастрофи згідно норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796 - XII (надалі - Закон № 796 ).

У липні 2014 року позивачу стало відомо, що відповідач з 01.01.2014 року невірно нараховував та виплачував йому пенсії ( державну (основну) та додаткову) і він звернувся до відповідача із заявою про приведення розмірів його пенсій у відповідність до норм ст.ст. 49, 50, 54 ч. 4, 67, Закону № 796 - XII від 28.02.1991 року, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплати пенсії за цей період. На що відповідач відмовив мені в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та зазначив про правомірність визначення розміру пенсії.

Не погодившись з відмовою у перерахунку пенсій, ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 02.08.2014 року, оскільки після зазначеної дати виплати повинні проводитись у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання зазначених пенсій за 02.08.2014 року, а також зобов'язав відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, здійснити такий перерахунок за вказаний період та забезпечити виплату державної та додаткової пенсій відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008,) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011 та 2012, 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог, постановами Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.11 року та № 1210 від 23.11.11 року були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року розмір основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначався відповідно до вказаних постанов КМУ.

В свою чергу, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено обмежень щодо застосування ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому з 01.01.2014 року діяли положення ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, а особам, які є інвалідами ІІ групи і віднесені до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014р. Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" було доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказана норма набула чинності з 03 серпня 2014 року у зв'язку із вступом в законну силу Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року.

Таким чином, з 03.08.2014 року, розміри пенсій передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обмежується вимогами Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18, яким надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що, з урахуванням внесених змін у Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", які набрали чинності 3 серпня 2014 року, починаючи з цієї дати до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення". Вказана постанова була прийнята не на відповідний бюджетний рік, є чинною та підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 02.08.2014 року, а відповідач, виплачуючи позивачу з 02.08.2014 року пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року № 1210, діяв правомірно.

З приводу посилання позивача на те, що нарахування починаючи з 03.08.2015 року пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року № 1210 істотно звужує зміст та обсяг його прав щодо отримання пенсії у належному розмірі, передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_5 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковим для застосування судами, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду України, дії УПФ України в Фрунзенському районі м. Харкова з нарахування позивачу з серпня 2014 року пенсії відповідає законодавству, чинному на момент такого нарахування і виплати, а тому є правомірними.

З приводу вимог позивача про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України здійснити контроль за призначенням та перерахунком йому пенсій, суд першої інстанції вірно зазначив, що заявленими вимогами позивач фактично порушив питання, що стосуються здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а тому в разі незгоди з фактичними діями відповідача по виконанню судового рішення, позивач має право звернутися до суду із заявою в порядку ст. 267 КАС України.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015р. по справі № 645/795/15-а відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг позивача та відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2015р. по справі № 645/795/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений 03.07.2015 р.