Справа № Іщук І.О.
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № Іщук І.О. Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Національного комплексу "Експоцентр Україна" до Державної фінансової інспекції у Київській області за участю Прокуратури м. Києва про визнання протиправним та часткове скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2011 року даний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано п.2, п. 4, п. 6, п.12, п. 13 Вимоги Контрольно-ревізійного відділу в м. Васильків і Васильківському районі про усунення виявлених порушень від 01 червня 2010 року №16-16/486.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року апеляційні скарги Контрольно-ревізійного управління в Київській області та Прокуратури міста Києва було залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2011 року - без змін.

Ухвалою від 10 лютого 2015 року Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Заступника прокурора м. Києва задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року скасовано, адміністративну справу направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року адміністративний позов Національного комплексу "Експоцентр Україна" до Державної фінансової інспекції у Київській області за участю Прокуратури м. Києва про визнання протиправним та часткове скасування вимоги - задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано п.12, п. 13 Вимоги Контрольно-ревізійного відділу в м. Васильків і Васильківському районі про усунення виявлених порушень від 01 червня 2010 року №16-16/486.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.8 Плану контрольно-ревізійної роботи Контрольно-ревізійного відділу в м. Васильків і Васильківському районі на I квартал 2010 року та за дорученням Генеральної прокуратури України від 19 березня 2010 року, звернення ДУС від 19 березня 2010 року та на підставі направлень на проведення ревізії, виданих КРВ в м. Васильків і Васильківському районі, ревізійною групою проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності у Національному комплексі «Експоцентр України» (далі НК «Експоцентр України», Експоцентр, Установа) за період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2010 року.

За наслідками перевірки ДФІ у Київській області складено Акт від 19 травня 2010 року №16-31/45.

На підставі зазначеного акту перевірки, перевіряючим органом було винесено Вимогу №16-16/486 від 01 червня 2014 року про усунення виявлених порушень, зокрема, наступні вимоги: П. 2. вжити заходів та забезпечити відшкодування на користь Експоцентру недоотриману плату в сумі 1 645 945,17 грн. за оренду нерухомого державного майна, що виникла внаслідок заниження ставки орендної плати, з яких 411 486,29 грн. перерахувати до Державного бюджету України; П.4. Перерахувати до Державного бюджету кошти в сумі 6 886 965,11 грн., як частку орендної плати за передачу в користування нерухомого державного майна за прихованими договорами оренди. Відобразити кредиторську заборгованість за не перерахованою часткою від надходжень (нарахувань) орендної плати за нерухоме державне майно до Державного бюджету; П.6. Перерахувати до Державного бюджету України кошти в сумі 194 935,10 грн., отриманих Експоцентром за КПКВ 0301410 "Фінансова підтримка Національного комплексу "Експоцентр України" на оплату електроенергії, внаслідок завищення потреби.; П.8. Вжити заходів та забезпечити відшкодування коштів в сумі 34 555, 54 гривень, перерахованих Експоцентром на проведення відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камрі д/н НОМЕР_1, за рахунок особи, винної у пошкодженні автомобіля у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133 - 135 Кодексом законів про працю України. Відобразити дебіторську заборгованість за невідшкодованою вартістю проведеного відновлювального ремонту автомобіля; П.9. Вжити заходів та забезпечити відшкодування коштів в сумі 18092, 79 гривень, перерахованих Експоцентром ОСОБА_4 по претензійному листу від 20 березня 2008 року. В іншому випадку стягнути кошти з винної особи у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.133-135 Кодексом законів про працю України. Відобразити дебіторську заборгованість за незаконно перерахованою сумою; П.12. Вжити заходів та забезпечити відшкодування незаконно відшкодованих витрат на відрядження працівникам НК "Експоцентр України" в загальній сумі 223,40 грн. Відобразити дебіторську заборгованість за неповернутою підзвітною сумую. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у порядку та розмірах, встановлених, ст.ст. 133-136 Кодексом законів про працю України; П.13. Зменшити кредиторську заборгованість по відшкодуванню витрат на відрядження генеральному директору НК "Експоцентр України" ОСОБА_5 на загальну суму 1 984,65 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою відповідача, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій при розгляді адміністративного позову не дослідили повноваження КРУ та не надали належної оцінки встановленим обставинам справи.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (який діяв на час проведення ревізії), головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно статті 10 вищезазначеного цього Закону (який на час проведення ревізії), та відповідно до п.2.2 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі; зупиняти операції з бюджетними коштами у випадках, передбачених законом; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводити у суб'єктів господарювання, які мали правові відносини з підконтрольною установою, зустрічні звірки з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольної установи.

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Згідно з частиною 5 статті 2 вказаного Закону інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Пунктом 3 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, встановлено, що акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

З наведеного вбачається, що перевіряючим органом під час здійснення ревізії позивача було дотримано процедуру проведення перевірки відповідного до вимог наведеного законодавства.

Пунктом 2 оскаржуваної вимоги відповідача, позивача зобов'язано вжити заходів та забезпечити відшкодування плати за оренду нерухомого майна, що виникла внаслідок заниження ставки орендної плати, з якої 411 486,29 грн. необхідно перерахувати до Державного бюджету України.

Так, КРУ досліджено 27 договорів оренди державного майна укладених НК «Експоцентр України», загальна площа будівель і споруд, переданих в оренду позивачем, відповідно до договорів, становить 5461,51 кв.м. З досліджених договорів 12 припинили свою дію (на загальну площу 942,10 кв.м.) та залишаються діючими 15 (на загальну площу 4519,41 кв.м.). У всіх досліджених договорах передбачена норма, згідно якої «розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством».

Судом першої інстанції встановлено, що між Позивачем (Орендарем) та наступними контрагентами були укладені наступні договори оренди: з Благодійним фондом ОСОБА_6 (Орендар) укладено Договір оренди №01014/5-А від 01 квітня 1999 року; з ТОВ «Євроелектрокомплект» (Орендар) укладено Договір оренди №20/2-А від 29 березня 2002 року; з Українською універсальною товарною біржею (Орендар) укладено Договір оренди №43006/1-А від 31 грудня 1998 року.

В матеріалах справи містяться додаткові угоди, які були укладені з вищезазначеними контрагентами, дані додаткові угоди не були погодженні з Фондом державного майна України та відсутні дані про погодження, наприклад, основного Договору оренди №20/2-А з орендарем ТОВ «Євроелектрокомплект».

По інших укладених договорах оренди нерухомого державного майна НК «Експоцентр України», в тому числі з Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (договір №005/1-а від 21.09.2000 року - термін дії до 31.12.2005 року - пролонгований за процедурою умовчування), Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдленд» (договір №27/1-а від 05.02.2002 року - термін дії до 31.12.2005 року - пролонгований за процедурою умовчування), Українсько-Британським спільним підприємством «Комора» (договір №51025/7-а від 01.03.1999 року - термін дії до 31.12.2005 року - пролонгований за процедурою умовчування), Фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (договір №030-11/13-а від 05.05.1999 року - термін дії до 31.12.2005 року пролонгований за процедурою умовчування), ТОВ «Мартен група» (договір №03015/1-а від 01.03.1999 року - термін дії до 31.12.2006 року, пролонгований за процедурою умовчування), ПП «Енерготехнік» (договір №24/11-а від 10.10.2000 року - термін дії до 31.12.2005 року, пролонгований за процедурою умовчування), ТОВ «ТД «Омега-Київ» (договір №34/1-а від 05.02.2003 року термін дії до 31.12.2007 року, пролонгований за процедурою умовчування), Фізична особа ОСОБА_7 (договір №41/19-а від 23.07.2001 року (термін дії до 31.12.2005 року, пролонгований за процедурою умовчування), ТОВ «Аґрус» (договір №43081/26-а від 20.07.1999 року - термін дії до 31.12.2005 року, пролонгований за процедурою умовчування), ТД «Зварювання» (договір №43094/19-а від 01.03.1999 року - термін дії до 31.12.2005 року, пролонгований за процедурою умовчування), Фізична особа ОСОБА_8 (договір №98/7-а від 08.06.2001 року - термін дії договору до 31.12.2006року, пролонгований за процедурою умовчування), ТОВ «СК- Експо» (договір №43111/15-а від 01.03.1999 року, термін дії до 31.12.2005 року, пролонгований за процедурою умовчування), Фізична особа ОСОБА_9 (договір №00/23-а від 01.11.2001 року, термін дії до 31.12.2002 року, пролонгований за процедурою умовчування) та інші - виявлено аналогічні порушення.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в редакції, яка діяла на момент укладання Договорів та передачі приміщень в оренду, державні підприємства могли бути орендодавцями нерухомого майна, що є загальнодержавною власністю (незалежно від його площі), лише з дозволу Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди державного майна є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Як встановлено статтями 10, 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди та здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року N 786, в редакції, яка діяла на дати укладання Договорів та передачі приміщень, розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем, а у випадку, якщо орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, розмір орендної плати погоджується з Фондом державного майна України (його регіональним відділенням або представництвом).

Між тим, керівництвом НК «Експоцентр України» не вжито належних заходів щодо внесення змін до цих договорів в частині зміни ставок, визначених Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, не проведено експертної оцінки майна та оренда майна проводилась не на конкурсних засадах, що призвело до порушення вимог чинного законодавства.

Статтею 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" передбачено, що у 2007 році передача в оренду державного майна здійснюється виключно на конкурсних засадах. Орендна плата за державне майно визначається відповідно до її ринкової вартості у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Договори оренди державного майна, укладені до 01 січня 2007 року, у шестимісячний термін підлягають обов'язковому перегляду відповідно до встановленої норми.

В порушення вищезазначеної норми НК «Експоцентр України» не переглянуті (не розірвані) договори оренди.

Крім того, в порушення статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», надання в оренду майна здійснювалося без погодження з Фондом державного майна України (або його регіональним підрозділом) та в порушення п.4.4 Положення про Національний комплекс «Експоцентр України», надання в оренду майна здійснювалося без погодження з Державним управлінням справами.

При цьому позивачем не проведена експертна оцінка майна, не переглянуто в сторону збільшення орендні ставки, визначених Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ 04.10.1995 № 786, в залежності від використання орендарем державного майна за цільовим призначенням, (наприклад, орендна ставка для розміщення офісів збільшилась з 10% до 15%).

Тобто, на виконання припису Генеральної прокуратури України №07/2/1-223 від 01 липня 2010 року Комплексом не було переглянуто укладені договори та не перерахувати до державного бюджету кошти, у розмірі 411,4 тис.грн.

Пунктом 4 вимоги позивача зобов'язано перерахувати до Державного бюджету кошти в сумі 6 886 965,11 грн., як частку орендної плати за передачу в користування нерухомого державного майна за прихованими договорами оренди.

Обґрунтовуючи позов, позивач виходив з того, що договори зберігання повністю відповідають вимогам Цивільного кодексу України, а саме спрямовані на реальне настання наслідків, є дійсними, не визнані недійсними, чи такими, що не відповідають закону. З такою позицією суду погодитись неможливо.

В ході ревізії КРУ дотримання позивачем вимог договорів оренди, договорів на зберігання та використання будівель і споруд на підставі Розпорядження генерального директора НК «Експоцентр України», проведено обстеження (складено акт) та контрольні обміри приміщень і будівель Експоцентру за результатами якого встановлено, що будівлі і приміщення НК «Експоцентр України» площею 8 506,93 кв.м. використовується сторонніми суб'єктами господарювання («Поклажодавцями») на підставі договорів на зберігання майна. Тобто, виявлені факти недотримання вимог укладених договорів на зберігання, а саме замість зберігання майна «Поклажодавці» фактично отримали в оренду приміщення для використання їх у власній фінансово-господарській діяльності.

Так, між НК «Експоцентр України» було укладено договір від 26 лютого 2009 року №5-4 з ТОВ «ЕКСАР» на зберігання майна за адресою м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 1. Відповідно умов договору «Поклажодавець» передав зберігачеві на відповідальне зберігання майно. Передача майна підтверджена актом прийому-передачі майна від 01 березня 2009 року, в якому зазначено що на відповідальне зберігання передано меблі, станки та оргтехніка. Майно, передане на відповідальне зберігання, обліковується по обліку на позабалансовому рахунку 02 (активи на відповідальному зберіганні). За період з 26 лютого 2009 року по 01 березня 2010 року майно, яке перебуває на відповідальному зберіганні, «Поклажодавцеві» не передавалось. Термін зберігання, з урахуванням внесених змін відповідно додаткової угоди №1 від 17 лютого 2010 року продовжено до 28 лютого 2011 року. Відповідно кошторису на зберігання майна ТОВ «ЕКСАР» використовує приміщення будівлі №39 НК «Експоцентр України», планова вартість послуг з врахуванням ПДВ складає 7 391,74 гривень. За період з 01 березня 2009 року по 01 березня 2010 року нараховано та надійшло коштів за зберігання майна в загальній сумі 88 700,88 гривень.

Під час ревізії було здійснено фактичне обстеження використання приміщень, встановлено, що в приміщенні будівлі №39 фактично розташовано офіс ТОВ «ЕКСАР». Таким чином, умови укладеного договору на зберігання майна від 26 лютого 2009 року №5-4 не виконується ні НК «Експоцентр України», ні ТОВ «ЕКСАР», приміщення, в якому передбачено зберігання майна, всупереч вимогам статей 936, 938, 943, 948 Цивільного Кодексу України, «Поклажодавець» - ТОВ «ЕКСАР» використовує для здійснення своєї фінансово-господарської діяльності та безперешкодно користуються майном, яке передане на зберігання «Зберігачу» і яке знаходиться в приміщенні будівлі №39, тобто фактично орендує приміщення. Тому керівництвом НК «Експоцентр України» в порушення вимог статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.4.4 Положення про Національний комплекс «Експоцентр України» укладено з ТОВ «ЕКСАР» договір на зберігання майна, тоді як договір оренди державного майна мав укладатись Фондом Державного майна України або його регіональним підрозділом.

По умовах договору зберігання від 26 лютого 2009 року №5-4 ТОВ «ЕКСАР» сплачено 88 700,88 гривень. Враховуючи те, що статтею 118 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» передбачено, що передача в оренду державного майна здійснюється виключно на конкурсних засадах, статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендодавцями державного майна має виступати Фонд державного майна України або його регіональний підрозділ (оскільки нерухоме державне майно, яке перебуває в оперативному управлінні НК «Експоцентр України» вже передане в оренду, площа якого перевищує 200 кв.м.), а плата по договору зберігання не нижче розрахункового розміру орендної плати, визначеної відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 4 жовтня 1995 року №786 - встановлено недоотримання державним бюджетом коштів по договору зберігання по якому фактично передано в оренду приміщення Експоцентру в сумі 62 090,62 гривень (88 700,88 грн. х 70 % -62 090,62 грн.).

Аналогічні договори позивачем було укладено з іншими контрагентами, зокрема, з ТОВ «Пеллі-Ван» договір на зберігання майна від 01 квітня 2009 року №14-4; між НК «Експоцентр України» укладено договір на зберігання майна від 21 травня 2009 року №19-4 з ТОВ «АФ ГРУПП»; між НК «Експоцентр України» укладено договір від 31 липня 2007 року № 94-4 з БФ ОСОБА_10 на зберігання майна за адресою АДРЕСА_1.

Зазначені договори та їх наслідки були детально описані судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, з висновками якого апеляційний суд повністю погоджується, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе не дублювати встановлені факти в даному рішенні.

Крім того, відповідач зазначає, що аналогічні порушення дотримання умов договорів зберігання майна встановлено за результатами обстеження решти місць зберігання майна по 55-ти контрагентах, з якими було укладено 79 договорів на зберігання майна. В результаті чого, на підставі даних Експоцентру про суми наданих послуг по зберіганню майна, встановлено недоотримання коштів Державним бюджетом в загальній сумі 6 581 859,93 гривень.

Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України, Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право із закінченням звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Статтею 943 Цивільного кодексу України, передбачено, що Зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто. Зберігач має право передати річ на зберігання іншій особі у разі, якщо він вимушений це зробити в інтересах поклажодавця і не має можливості отримати його згоду. Про передання речі на зберігання іншій особі зберігач зобов'язаний своєчасно повідомити поклажодавця. У разі передання зберігачем речі на зберігання іншій особі умови договору зберігання є чинними і первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання.

Відповідно до статті 948 Цивільного кодексу України, Поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

В порушення статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", постанови Кабінету Міністрів України № 786 та п. 4.4 Положення про Національний комплекс "Експоцентр України" площі будівель, споруд і приміщень фактично передавались в оренду за договорами зберігання майна.

Крім того, за договорами зберігання майна експертна оцінки не здійснювались.

Таким чином, умови укладених договорів не виконуються ні НК «Експоцентр України», ні другою стороною договірних відносин (по договорах зберігання) та всі приміщення, в яких передбачено зберігання майна, в супереч вимогам статей 936, 938, 943, 948 Цивільного Кодексу України, «Поклажодавці» здійснюють свою фінансово-господарську діяльність, безперешкодно користуються майном, яке передане на зберігання «Зберігачу», при цьому матеріально-відповідальні особи за збереження майна працівники НК «Експоцентр України» не забезпечують зберігання майна «Зберігачів».

Пунктом 6 вимоги позивача зобов'язано перерахувати до Державного бюджету кошти в сумі 194 935,10 грн., отриманих ним за КПКВ 03011410 «фінансова підтримка НК «Експоцентр України» на оплату електроенергії, внаслідок завищення потреби.

Ревізією встановлено, що при формуванні бюджетного запиту на 2008 рік було визначено потребу коштів на оплату енергоносіїв та води на основі їх фактичного споживання по показниках засобів обліку у попередньому періоді (2007 році) та по запланованих на 2008 рік тарифах і цінах, без зменшення спожитих енергоносіїв і води у 2007 році стороннім споживачами (субабонентами та орендарями).

Відповідно до вимоги КРУ позивачем необхідно сплатити грошові кошти у розмірі 194 935,10 грн., витраченні позивачем на оплату спожитої субабонентами та іншими сторонніми організаціями електроенергії, які отриманні останнім з бюджету у вигляді фінансової підтримки на оплату використаної позивачем електроенергії, оскільки витрати пов'язані із наданням послуг НК «Експоцентр України» субабонетам та іншим стороннім споживачам не стосуються виконання основних функцій і завдань позивача, тому при складанні кошторису видатків під бюджетну програму, у відповідності до вимог п.20 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» від 28 лютого 2002 року № 228, обсяги споживання енергоносіїв та води, які спожиті сторонніми споживачами з мереж НК «Експоцентр України» не підлягали плануванню, а відповідно й фінансуванню у вигляді фінансової підтримки.

Згідно пояснень відповідача, сума незаконно спожитої електроенергії в розмірі 194 935,10 грн. отримана шляхом:

1) 2 339 012,73 грн. (загальна вартість спожитої енергії, грн.) - 889 404,16 (вартість відшкодованих наданих послуг для потреб субабонентів та ін. споживачів, грн.) = 1 449 608,57 грн. (сума коштів, що підлягала відшкодуванню з державного бюджету);

2)1 644 543,69 грн. (оплачено за рахунок бюджетних коштів) - 1 449 608,57 грн. (вартість електроенергії, що фактично спожито НК "Експоцентр України" та яка підлягала відшкодуванню) = 194 935,10 грн. (сума вартості незаконно відшкодованих енергоносіїв).

Так, ревізією встановлено, що відповідно до довідки про фактичне споживання енергоносіїв та води НК "Експоцентр України" фактично спожито енергоносіїв та води на суму 4 820 882,02 грн., в т.ч. субабонентами та орендараями - 1 221 784,04 грн.

З державного бюджету проведені видатки по підтримці НК "Експоцентр України" на оплату енергоносіїв та води в розмірі 3 684 859,33 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що вартість спожитого природного газу Комплексу складала 2 109 349,60 грн., у тому числі субабонентами та іншими сторонніми споживачами - 269 171,58 грн., була сплачена за рахунок бюджетних коштів 1 775 187,74 грн.

Обсяг спожитої електроенергії позивачем складав 3 974 066,8 кВт/год., у тому числі субабонентами та іншими сторонніми споживачами - 1 521 118,1 кВт/год., за рахунок державного бюджету було сплачено за 2 690 973,94 кВт/год.

Отже, за рахунок бюджетних коштів незаконно відшкодовано вартість спожитої електроенергії сторонніми споживачами (орендаторами та субабонентами) в загальній сумі 194 935,10 гривень.

Пунктом 8 оскаржуваної Вимоги зобов'язано позивача вжити заходів та забезпечити відшкодування коштів в сумі 34 555,54 грн, перерахованих Експоцентром на проведення відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камрі д/н НОМЕР_1, за рахунок особи, винної у пошкодженні автомобіля у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133 - 135 Кодексом законів про працю України. Відобразити дебіторську заборгованість за невідшкодованою вартістю проведеного відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідач зазначає, що відновлювальний ремонт автомобіля Тойота Камрі д/н НОМЕР_1 на суму 34 555,54 грн. був здійснений у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, а отже, такі витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок адмінвидатків НК "Експоцентр України".

Так, 06 березня 2010 року НК "Експоцентр України" було перераховано кошти в сумі 38 179,07 гривень ТОВ "Техно-Форс" "за технічне обслуговування та ремонт авто Тойоти Камрі рах. 3 від 18.02.2008 року ПДВ 6363,18 грн.". Оплату здійснено на підставі рахунку-фактури №3 від 18 лютого 2008 року на загальну суму 38 179,07 грн., в тому числі ПДВ 6 363,18 грн.

Між тим, з подорожніх листів на даний автомобіль встановлено, що в період з 14 лютого 2008 року по 10 квітня 2008 року автомобіль не експлуатувався.

Позивач зазначає, що автомобіль Тойота Камрі д/н НОМЕР_1 використовується з 2002 року, експлуатація його відповідно здійснювалась в інтенсивному (постійному) режимі, а тому необхідно було здійснити ремонтні роботи, зокрема, замінити агрегати та вузли, фарбувати тощо.

Однак, згідно подорожнього листа серії ЛА №472435 від 13 лютого 2008 року водієм автомобіля був ОСОБА_5, в особливих відмітках подорожнього листа було зазначено про прийняття автомобіля в пошкодженому стані.

Відповідно, характер проведених робіт по відновлювальному ремонту автомобіля свідчить про значні пошкодження автомобіля, які не є поточним ремонтом автомобіля, а саме, було здійснено: демонтаж з заміною бампера переднього із наповнювачем і направляючими, панелі рамки радіатора, радіаторів охолодження та кондиціонера, радіатора гідро підсилювача руля, фари правої з направляючою, грязезахисного щитка, капоту, переднього правого крила, лонжерону переднього правого, а також здійснено покраску замінених частин автомобіля.

Вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камрі на суму 34555,54 грн. при наявності страхового поліса на автомобіль, страховою компанією збитки відшкодовані не були. Довідку про наявність дорожньо-транспортної пригоди не пред'явлено, що свідчить про приховування події, яка призвела до пошкоджень автомобіля.

Відповідно до п. 49 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до статей 133, 134 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Таким чином, витрати НК "Експоцентр України" на проведення відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камрі д/н НОМЕР_1 в сумі 34 555,54 грн. безпідставно відшкодовані за рахунок адмінвидатків НК "Експоцентр України" та підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у пошкодженні автомобіля у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 133 - 135 Кодексом законів про працю України.

Пунктом 9 Вимоги позивача зобов'язано вжити заходів та забезпечити відшкодування коштів в сумі 18 092, 79 грн., перерахованих НК "Експоцентр України" ОСОБА_4 по претензійному листу від 20 березня 2008 року. В іншому випадку стягнути кошти з винної особи, у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-135 Кодексом законів про працю України та відобразити дебіторську заборгованість за незаконно перерахованою сумою.

Ревізією руху коштів на розрахунковому рахунку НК "Експоцентр України" встановлено, що 19 травня 2008 року з розрахункового рахунку НК Експоцентр України" здійснено перерахування коштів у сумі 18 092,97 гривень на "поповнення рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_2 згідно претензійного листа б/н від 09 січня 2008 року без ПДВ", згідно Службової записки начальника відділу правового забезпечення за візою генерального директора НК "Експоцентр України" ОСОБА_5

В претензійному листі ОСОБА_4 від 20 березня 2008 року на суму 18 092,79 грн. зазначено, що 09 січня 2008 року за адресою вул. Червоноармійська, 71 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті автомобіль Hyundai Tucson держномер НОМЕР_3 пошкоджено. Актом ДАІ встановлено, що винуватцем вказаної пригоди є ОСОБА_5, який керував автомобілем марки "Тойота", державний номер НОМЕР_1, що належить Національному комплексу "Експоцентр України". В претензійному листі поставлено вимогу відшкодувати нанесену шкоду, згідно з актом експертизи №98, в розмірі 17 392,97 гривень та вартість експертних послуг в розмірі 700,00 гривень, загалом суму 18092,97 грн.

Позивач зазначає, що згідно наказу від 27 лютого 2009 року № 20-к для компенсації здійснених витрат позивача згідно претензійного листа від 20 березня 2008 року щодо дорожньо-транспортної пригоди від 09 січня 2008 року за участю автомобіля марки "Тойота" з 01 березня 2009 року персональна надбавка, встановлена контрактом, генеральному директору позивача ОСОБА_5 не нараховувалась та не виплачувалась.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що генеральний директор ОСОБА_5 компенсував позивачу понесені витрати по претензійному листу від 20 березня 2008 року.

Відповідачем обґрунтовано зазначено, що нарахування та виплата персональної надбавки посадовій особі є видом заохочення, а факт її невиплати не може підтверджувати обставини компенсації витрат юридичної особи.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми законодавства та пояснення сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо скасування пунктів 2, 4, 6, 8 та Вимоги № 16-16/486 від 01 червня 2010 року є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, правомірними є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме про скасування пунктів 12 та 13 зазначеної вище Вимоги.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваної вимоги, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.