Справа № 815/2080/15
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2080/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2015 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, -
ВСТАНОВИВ:
Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси звернулося в Одеський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.
Позивач зазначав, що Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси вживались заходи погашення вказаної суми боргу, а саме боржнику направлялась вимога про сплату боргу від 21.03.2012 №Ф-423 на загальну суму 2031,35 грн., проте відповідач недоїмку зі сплати єдиного внеску не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду із зазначеним адміністративним позовом.
Також, 17 червня 2015 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд без його участі у порядку письмового провадження.
З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч. 1 ст. 41 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно картки особового рахунку платника фізичної особи підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, 34,7% за ОСОБА_1 рахується заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 2031,35 грн. (арк. справи 9-10).
Згідно з пунктом 3 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.
Перелік осіб, які є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, також визначено статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".
Зідно п. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції чинній на момент правовідносин) встановлено, що розмір єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктам 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції чинній на момент правовідносин) встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сімї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.
Згідно п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції чинній на момент правовідносин) визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI розмір мінімальної заробітної плати складав з 01 квітня 2011 року 960,00 грн., з 01 жовтня 2011 року 985,00 грн., з 01 грудня 2011 року 1004,00 грн.
Згідно пункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Так, відповідно до абзацу 1 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.
Згідно з абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Статтею 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом являється недоїмкою.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Як вбачається з матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси направлено на адресу відповідача вимогу форми Ф-423У від 21.03.2012 про сплату податкового боргу у розмірі 2031,35 грн. (арк. справи 11-12).
Доказів оскарження вказаної вимоги в адміністративному чи судовому порядку суду не надано, а тому вона є чинною та підлягають виконанню.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Також, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
07.07.2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014 №1258, відповідно до положень якого при державній реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців довідка про відсутність заборгованості з УПФУ не потрібна.
Згідно Постанови Верховного суду України від 04.12.2013 по справі №6-125цс13, відповідно до положень статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 47-49 Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавству, отже підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи вимоги ч.4 ст.94 КАС України, а також те, що позивач відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судові витрати у цій справі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 72, 86, 128, 158-163, 254 КАС України, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - задовольнити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя А.А. Радчук