Справа № 826/8230/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 червня 2015 року м. Київ № 826/8230/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А., суддів: Гарника К.Ю., Скочок Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Іраку ОСОБА_2
доДержавної міграційної служби України
третя особа без самостійних вимог:
Управління Державної міграційної служби України у місті Києві
провизнання неправомірним та скасування рішення №91-15 від 27.02.2015, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Іраку ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України у місті Києві, у якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №91-15 від 27.02.2015 року про відмову у визнанні громадянина Іраку ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Іраку ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на протиправність рішення відповідача щодо відмови йому у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Оскільки, за твердженням позивача він має законні підстави, а відтак і право на отримання відповідного статусу, рішення відповідача підлягає скасуванню як таке, що порушує право позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просив його задовольнити.

Представником відповідача заперечені обставини, з якими позивач пов'язує наявність підстав для визнання його біженцем. Одночасно представником відповідача наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, у зв'язку з чим представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, про що надана відповідна письмова заява.

Мотивуючи наявність у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом представник позивача вказує необізнаність позивача щодо норм чинного українського законодавства, а тому не мав можливості вчасно звернути зі із відповідною заявою до суду.

Заслухавши наведені в обґрунтування позовних вимог, а також щодо причин пропуску строку звернення до суду, доводи представника позивача, пояснення представника відповідача по суті заявлених вимог, ознайомившись із письмово викладеним клопотанням представника відповідача про залишення позову без розгляду, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов з додатками був направлений правозахисною організацією від імені позивача засобами поштового зв'язку через поштове відділення Київ-56 05 травня 2015 року. Позовна заява в частині щодо обґрунтування позивачем дотримання строку звернення до суду мотивована тим, що про оскаржуване рішення він дізнався 28 квітня 2015 року, отримавши відповідне повідомлення від ГУ ДМС України у місті Києві від 18.03.2015 року за №64.

При цьому, на підставі зібраних у справі доказів судом було встановлено, що повідомлення ГУ ДМС України у місті Києві про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з посиланням, як на підставу, на рішення ДМС України від 27.02.2015 за №91-15, позивач отримав 30 березня 2015 року, про що власноруч розписався в Журналі реєстрації видачі повідомлень, належним чином засвідчений витяг з якого наданий представником відповідача для приєднання до матеріалів справи.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначені строки звернення до адміністративного суду.

Так, за приписами частини першої, другої, третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином цією статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Разом з тим, після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але такий може бути залишено без розгляду лише на тій підставі, що пропущено строк звернення, якщо судом не буде встановлена наявність поважних причин для пропуску такого строку.

Зазначена норма процесуального законодавства встановлює загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи та спеціальний, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, а також іншими законами. Зазвичай вони коротші від загального строку звернення й обумовлені специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (стабільності) необхідно досягнути якнайшвидше.

В даному випадку предметом оскарження позивачем в судовому порядку є рішення Державної міграційної служби України №91-15 від 27.02.2015 про відмову у визнанні громадянина Іраку ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Спеціальним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI (надалі також Закон №3671-VI).

Так, в частині 1 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 №5459-VI) закріплено, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

30 вересня 2013 року Пленумом Вищого адміністративного суду України винесено постанову «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2011 року №3, від 16 березня 2012 року №3».

В пункті 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2013 року №12 звернуто увагу судів на те, що строк у п'ять робочих днів для оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», застосовується як для подання скарги до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, так і до строків звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України і статті 12 Закону №3671-VІ строк для оскарження рішення Державної міграційної служби України №91-15 від 27.02.2015 встановлений у п'ять днів з дня письмового повідомлення про таке.

Аналогічна процесуально-правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11 листопада 2014 року в касаційному провадженні №К/800/12981/13.

Як встановлено судом на підставі належних і допустимих доказів, повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачу вручено 30 березня 2015 року.

Отже, виходячи з норм КАС України і Закону №3671-VІ, останнім днем для оскарження рішення відповідача №91-15 від 27.02.2015 є 06 квітня 2015 року (без урахування вихідних днів).

За правилами частини 9 статті 103 КАС України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Адміністративний позов від імені громадянина Іраку ОСОБА_2 направлений засобами поштового зв'язку 05 травня 2015 року, тобто з пропущенням строку.

Наявні в матеріалах справи належні і допустимі докази спростовують твердження позивача щодо отримання ним повідомлення від ГУ ДМС України в м. Києві 28 квітня 2015 року, а відтак останні не можуть бути прийняті до уваги в якості доводів про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Щодо висловлених представником позивача у судовому засіданні аргументів щодо наявності поважних причин пропуску строку, - необізнаність позивача щодо норм процесуального законодавства України, що перешкодило останньому вчасно звернутись до суду із даним позовом, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено судом на підставі даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач у вересні 2012 року громадянин Іраку ОСОБА_2 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогами про скасування рішення ДМС України від 27.07.2012 за №259-12 та зобов'язання ДМС України прийняти рішення про визнання громадянина Іраку ОСОБА_2 біженцем відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2012 року у адміністративній справі №2а-12184/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року, в задоволені позову громадянина Іраку ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2.

Наведені обставини засвідчують активну процесуальну поведінку позивача та належне представництво його інтересів і дають підстави для висновку про адекватну реакцію позивача на отримання інформації щодо прийняття Державною міграційної служби України рішення №91-15 від 27.02.2015 про відмову у наданні йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

До того ж, у позовній заяві ОСОБА_2 вказує саме на невчасне отримання ним повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що спростовується вищенаведеними фактами.

За процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

З огляду на встановлені судом обставини, наведені представником позивача доводи не визнаються судом переконливими і такими, що засвідчують поважність причин пропуску строку.

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Одночасно слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а також про відсутність документально підтверджених обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду, у зв'язку з чим до поданої заяви слід застосувати наслідки, передбачені частиною 1 статті 100 та пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - залишити позов без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.99, 100, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву громадянки Іраку громадянина Іраку ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання неправомірним та скасування рішення №91-15 від 27.02.2015, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки визначені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: К.Ю. Гарник

Т.О. Скочок