Справа № 826/168/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/168/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, наказом № 220 о/с від 11.04.2014 р. майора міліції ОСОБА_2 з 01.04.2014 р. було призначено виконуючим обов'язки заступника начальника відділення ДА1 з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого Управлінню ДАІ, звільнивши його з посади начальника відділення ДАІ Макарівського районного відділу.

За результатами проведеного службового розслідування наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 15.07.2014 р. № 1410 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2» за порушення службової дисципліни, яка виявилася у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, що виявилось у невиході на службу без повалених причин, тобто вчиненні прогулів і виїзді за межі держави без дозволу керівництва Головного управління, при цьому не перебуваючи у відпустці, виконуючого обов'язки заступника начальника ВДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Київській області, майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

На підставі наказу від 15.07.2014 р. № 1410, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 666 о/с від 22.07.2014 р. відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни): майора міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), виконуючого обов'язки заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого Управлінню ДАІ.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд поновити його на роботі та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено відповідними доказами неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 15.07.2014 № 1410, тому посилання позивача про те, що звільнення останнього наказом від 22.07.2014 р. № 666 о/с з 25.07.2014 р. зі служби в органах внутрішніх справ України у період тимчасової непрацездатності є необгрунтованими та не доведеними належними доказами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ct.. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 18 наведеного Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991р. №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

У відповідності до абз. 2 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Так в обґрунтування свого позову, позивач зазначив, що він дійсно 25.06.2014 р. виїхав до м. Горлівка з метою вивезення своєї сім'ї у безпечне місце, а в той же день у зв'язку з болями в спині звернувся до лікувального закладу і до 25.07.2014 р. знаходився на амбулаторному лікуванні.

В подальшому, внаслідок проведення антитерористичної операції позивач зміг покинути м. Горлівка лише 20.10.2014 р.

З матеріалів справи також вбачається, що 10.07.2014 р. наказом № 1375 начальника Головного

управління МВС України в Київській області генерал - майора міліції Голомши Я.Я. призначено службове розслідування за фактом невиходу на роботу ОСОБА_2 з 18.06.2014 р.

В ході службового розслідування відібрано пояснення у співробітників позивача, досліджено факти про невихід позивача на роботу за період з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р.

Крім того, Головним управлінням МВС України в Київській області отримано від управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Київській області інформацію, що позивач через пункт пропуску № 601 перетинав кордон в напрямку АР Крим і у зворотному напрямку наступним чином: 25.06.2014 р. - виїзд, 02.07.2014 р. - в'їзд, 02.07.2014 р. - виїзд, 15.07.2014 р. - в'їзд, 15.07.2014 р. -виїзд, 28.07.2014 р. - в'їзд (а. с. 144).

Між тим, з довідки № 55 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Горлівка, на яку позивач посилається як на беззаперечний доказ звільнення його зі служби в період непрацездатності, вбачається, що позивач був непрацездатний з 25.06.2014 р. по 18.07.2014 р.

Також, у вказаній довідці під датою, що засвідчує закінчення амбулаторного лікування позивача, здійснено запис іншої дати: 25.07.2014 р.

Колегія суддів зауважує, що як 18.07.2014 р., так і 25.07.2014 р. позивач знаходився на території АР Крим, і фізично не міг з'явитися до лікувальної установи.

Між: тим, у відповідності до пунктів 1.7, 1.8 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 р. № 455, видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням ТН.

Листок непрацездатності (довідка) видається і закривається в одному лікувально-профілактичному закладі, крім випадків доліковування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів. За наявності показань для подальшого лікування іншим лікувально-профілактичним закладом видається новий листок непрацездатності (довідка) як продовження попереднього.

Надана ж позивачем довідка № 55 від 25.06.2014 р. не містить жодних зазначень про виправлення помилки у графі, у якій визначено кінцеву дату тимчасової непрацездатності саме 18.07.2014 р., як і не містить взагалі жодних доказів виправлення тексту зазначеної довідки.

Також слід зазначити, що посилання позивача, про те що у період з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р. він перебував на лікуванні під час тимчасової втрати непрацездатності, спростовується, зокрема, наступним.

Відповідно до даних міжвідомчої підсистеми «Аркан» позивач 25.06.2014 р. о 04:59 на автомобілі д.н.з НОМЕР_2 виїхав за межі пропускного пункту № 601.

02.07.2014р. о 10:05 ОСОБА_2 на вказаному автомобілі в'їхав через пропускний пункт № 601 і цього ж дня, о 12:30 знову виїхав через пункт № 601.

При цьому, позивач у позовній заяві не спростовує даного факту, а пояснює, що їздив до окупованої території Криму.

Таким чином, вищезазначеними доказами було встановлено, що виконуючим обов'язки заступника ВДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Київській області, майором міліції ОСОБА_2 порушено службову дисципліну, а саме: вчинено прогули з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р. та здійснено виїзд до тимчасово анексованої території Крим, без дозволу керівництва Головного управління, при цьому, не перебуваючи у відпустці.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження тимчасової непрацездатності позивача у період з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 p., отже позивачем не доведено, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 15.07.2014 № 1410 здійснено відповідачем-1 всупереч вимогам чинного законодавства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198,200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.