Справа № 826/6457/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

01 липня 2015 року 09:25 справа №826/6457/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавної казначейської служби України
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
проскасування постанови
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна казначейська служба України (далі по тексту - ДВС) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить скасувати постанову відповідача від 24 березня 2015 року ВП №44982211 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 81,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6457/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судом замінено первинного відповідача - Державну виконавчу службу України , на її правонаступника - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - позивач, Департамент ДВС).

В судовому засіданні 24 червня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримала, відповідач свого представника у судове засідання не направив, попередньо подавши клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 24 березня 2015 року ВП №44982211 при примусовому виконанні виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн., стягнуто з божника - Державної казначейської служби України витрат на проведення виконавчих дій у сумі 81,00 грн.

Зазначена постанова прийнята у зв'язку із невиконанням самостійно вимог виконавчого документа.

Позивач не погоджується з вказаною постановою,виходячи з того, що виконання виконавчих документів про стягнення коштів з державного бюджету не належить до повноважень органів ДВС.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з частиною п'ятою статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Частина друга статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається можливість стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій разі невиконання рішення самостійно у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Матеріали справи підтверджують, що у постанові державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС про відкриття виконавчого провадження від 07 жовтня 2014 року ВП №44982211 щодо примусового виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн., вказано боржнику про необхідність виконати рішення в семиденний строк з моменту винесення постанови.

Суд звертає увагу, що доказів, які б підтверджували виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн. у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження тобто до 15 жовтня 2014 року, матеріали справи не містять.

Таким чином, державним виконавцем розпочато примусове виконання судового рішення.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про незаконне здійснення виконавчого провадження ДВС та звертає увагу, що докази скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та визнання протиправними дій щодо здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 винесені правомірно.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність у вказаних постановах обов'язкових реквізитів виконавчого документа, що передбачені у частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки невідповідність виконавчого документа вказаним вимогам не є підставою для його скасування, наслідком такої невідповідності може бути лише відмова у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, позовні вимоги про скасування постанови відділу примусового виконання рішень ДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 24 березня 2015 року ВП №44982211 нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державної казначейської служби України задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Державній казначейській службі України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов