Справа № 806/1087/15
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"25" червня 2015 р. Справа № 806/1087/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участю позивача, представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу від 16 лютого 2015 №214/11, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуваним наказом її звільнено з посади державного реєстратора реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків. Позивач вважає, що вказаний наказ винесено відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у діях керівництва позивач вбачає упереджене ставлення до себе, крім того, відповідачем порушено порядок притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а тому, просить визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення, поновити на вказаній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу від 16 лютого 2015 №214/11, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Позивач не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема зазначає, що норми КЗпП України не застосовуються у спірних правовідносинах, вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки обставинам справи та наданим доказам, зокрема, документам, які, на думку відповідача, свідчать про систематичне невиконання позивачем своїх повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді державного реєстратора реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції з 01.07.2013 року.

На підставі наказу Головного управління юстиції у Житомирській області №950/11 від 14.07.2014 року за неналежне виконання своїх посадових обов'язків ОСОБА_3 була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставою для прийняття зазначеного наказу слугувала постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2011 року у справі №806/7423/13-а за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції. Вказаними судовими рішеннями було визнано протиправними дій державного реєстратора щодо державної реєстрації змін до установчих документів за №3000401 та скасовано державну реєстрацію за вказаним номером змін до установчих документів об'єднання садових товариств масиву "Тетерівський", вчинену державним реєстратором реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції ОСОБА_3. Відповідно до приписів ст.254 КАС України зазначена постанова набрала законної сили 08.04.2014 року.

Наказ №950/11 від 14.07.2014року про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржувала.

В період 3-4 грудня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у Житомирській області проведено планову перевірку щодо дотримання державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції ОСОБА_3 законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців при проведенні державної реєстрації, про що складено довідку (а.с.36-49).

За результатами проведеної перевірки роботу державного реєстратора ОСОБА_3 визнано незадовільною, аналогічний висновок було також зроблено і на колегії Головного управління юстиції у Житомирській області №35 від 22.12.2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі № 806/3576/14 за позовом ПП "Г.К.С." визнано протиправними дії державного реєстратора юридичних і фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Житомирського районного управління, юстиції Житомирської області ОСОБА_3 щодо внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запису № 3002403 від 13.02.2014 року про відсутність ПП "Г.К.С." за його місцезнаходженням та скасовано вищезазначений запис.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

На думку відповідача, вказані судові рішення свідчать про систематичне невиконання позивачем без поважних причин посадових обов'язків, оскільки в судовому порядку визнано протиправними дії державного реєстратора ОСОБА_3

Крім того, факт неналежного виконання позивачем свої посадових обов'язків, на думку відповідача, підтверджується також результатами проведеної перевірки на предмет дотримання ОСОБА_3 законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців при проведенні державної реєстрації.

Статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначений Законом України "Про державну службу" №3723-XII.

Слід зазначити, що статтею 30 цього Закону передбачено, що підставами припинення державної служби є ті, що визначені у КЗпП України. Окрім цих підстав, державна служба також може бути припинена у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 Закону №3723-XII; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 Закону №3723-XII; неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 Закону N 3723-XII.

У частині 2 статті 14 Закону №3723-XII законодавець визначив ще два додаткові заходи дисциплінарного впливу для державних службовців, вказавши, що крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України (стаття 147 КЗпП України), можуть застосовуватися попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби.

Разом з тим порядок застосування таких заходів впливу у Законі №3723-XII не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано у КЗпП України (стаття 149).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку, встановленими статтями 148 - 149 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Слід також зазначити, що встановлення Законом "Про державну службу" додаткових заходів дисциплінарного впливу, які можуть застосовуватися щодо державних службовців, не виключає можливості застосування до них заходів стягнення, передбачених ст. 147 КЗпП.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що до позивач могли бути застосовані заходи дисциплінарного впливу, передбачені приписами Закону України «Про державну службу» є неспроможними.

Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2013 року (справа № 6-127цс12) зазначив, що «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи, що позивача звільнено зі служби на підставі то норми ч. 3 ст.40 КЗпП України, то норми ст. 30 Закону України «Про державну службу» на ці правовідносини не поширюються.

Що стосується посилання позивача на те, що відповідачем не було дотримано строків притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оскільки з моменту вчинення та виявлення проступку пройшло більше часу ніж це визначено трудовим законодавством, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх безпідставними з огляду на те, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та висновку про систематичне невиконання ним свої посадових обов'язків стали судові рішення, які набрали законної сили.

Як зазначалось вище, позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани було притягнуто на підставі наказу Головного управління юстиції у Житомирській області №950/11 від 14.07.2014 року, який ґрунтувався на постанові Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/7423/13-а від 23.07.2013 року, судове рішення набрало законної сили 08.04.2014 року. Позивач не оскаржувала зазначений наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, останній на момент винесення відповідачем наказу від 16 лютого 2015 №214/11 був чинним, тому суди першої та апеляційної інстанції не входили в обговорення порядку та строків його винесення.

Водночас, підставою для висновку про систематичне невиконання позивачем посадових обов'язків слугувала постанова Житомирського окружного адміністративного суду у справі 806/3576/14 від 26.11.2014 року, яка набрала законної сили 27.01.2015 року.

Вказане судове рішення позивач, як державний реєстратор і сторона у справі, в касаційному порядку не оскаржувала.

Зважаючи на те, що спірний наказ про звільнення позивача було винесено 16.02.2015 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо дотримання відповідачем вимог п.3 ст. 40, 148 та 149 КЗпП України. При цьому на час винесення оскаржуваного наказу дисциплінарне стягнення, застосоване наказом №950/11 від 14.07.2014 року, не втратило юридичної сили за давністю, не було знято достроково і з дня його накладення до дати видання наказу про звільнення річний строк не сплив.

Крім того, з копії бланку щорічної оцінки позивача за звітний період 2014 рік слідує, що безпосереднім керівником підсумкову оцінку виконання позивачем своїх посадових обов'зків визначено як низьку. Вказано, що позивач свої функціональні обов'язки виконує не у повній мірі, доручення та вказівки виконує не якісно, зауваження щодо виконання своїх функціональних обов'язків не сприймає.

Згідно правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеній у Постанові Пленуму від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Слід також зазначити, що посилання позивача на те, що її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одні й ті самі дисциплінарні проступки є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача з займаної посади крім раніше допущених останньою проступків, мали місце й інші порушення трудової дисципліни, що спонукало відповідача до прийняття наказу від 16.02.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади.

З урахуванням положень зазначених норм права та встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме неналежне виконання позивачем покладених на неї посадових обов'язків, які призвели до винесення судових рішень про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації, а також результати проведеної перевірки на предмет дотримання ОСОБА_3 законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців при проведенні державної реєстрації, стали підставою для застосування відповідачем крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, правильно застосував закон, що регулює спірні відносини та ухвалив правильне рішення з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" квітня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10003

3- відповідачу: Головне територіальне управлінння юстиції у Житомирській області м-н Соборний,1,м.Житомир,10014

- ,