Справа № 813/2289/14
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. Справа № 876/7728/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у адміністративній справі №813/2289/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2014 року № /55/17-00, № /54/17-00, № /53/17-00.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.07.2014 р. позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 10.02.2014 року № /55/17-00, № /54/17-00, № /53/17-00.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України спір вирішено в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в період з 31.01.204 року по 06.02.2014 року Буською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного законодавства за період з 11 травня 2011 року по 31 грудня 2011 року.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем ч.5 ст. 203, ч.1.2 ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_1 при придбанні та продажу товарів (послуг); п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.198.1 п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, завищення податкового кредиту у 2011 р. в сумі 51666,47 грн.; п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 258333,53 грн., визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся в сумі 42211,37 грн.; порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», заниження єдиного соціального внеску до сплати за 2011 рік у сумі 89641,73 грн., про що складено акт № 24/13-15-17-00/НОМЕР_1 від 07.02.2014 року.

На підставі ОСОБА_2 перевірки № 24/13-15-17-00/НОМЕР_1 від 07.02.2014 року Буською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 р. № /55/17-00, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 80883,69 грн., з яких 42211,37 грн. зобовязання за основним платежем, 38672,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 р. № /54/17-00 про збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 88040,85 грн. (51666 грн. основний платіж, 36374,85 грн. штрафні (фінансові) санкції);

- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 р. № /53/17-00, яким визначено суму грошового зобовязання відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в розмірі 113500,68 грн. (89641,73 грн. основний платіж, 23858,95 грн. штрафні (фінансові) санкції).

П.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 Кодексу вказано, що платник податку зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Як передбачено нормами п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Положення п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначають, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в ході перевірки податковий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 не підтверджено господарські відносини з контрагентами ТзОВ «Компанія Форест 2010» та ПП «Голден Елітсервіс», посилаючись на акти про неможливість проведення зустрічної звірки: № 1261/2204/36989451 від 10.12.2012 р., складений ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та № 1642/22.8/36520226 від 14.05.2013 р., складений ДПІ у Печерському районі м. Києва.

Однак твердження податкового органу щодо взаємовідносин позивача з ТзОВ «Компанія «Форест 2010» - спростовуються копією договору купівлі-продажу № 171013 від 17.10.2011 р., видатковими накладними, податковими накладними, виписками банку на підтвердження оплати, а щодо взаємовідносин позивача з ПП «Голден Елітсервіс» - копією договору № 121201 від 12.12.2011 р., видаткової накладної № 281201 від 28.12.2011 р., податкової накладної № 81202 від 28.12.2011 р.; виписками по рахунку ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на акти про неможливість проведення звірок контрагентів ФОП ОСОБА_1, оскільки вказані акти не є належними та допустимими доказами у даній адміністративній справі, а посилання відповідача на них як на обставину, яка обґрунтовує правомірність донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість є безпідставним, оскільки чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства та належного ведення господарської діяльності іншим суб'єктом господарювання.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у адміністративній справі №813/2289/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з моменту надсилання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

ОСОБА_2