Справа № 463/2590/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Львів 463/2590/15-а

2-а/463/128/15

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 30.05.2015 року серії ПС2 №414868, закриття провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з порушенням норм чинного законодавства України. Зокрема зазначила, що інспектором ДАІ складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення без детального зясування обставин справи, без врахування її заперечень. Сам протокол заповнений в порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Також вказала, що розгляд справи про притягнення її до адміністративної відповідальності відбулося з порушенням закону, оскільки взято протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який є незаконним, не було взято до уваги її заперечення, підтверджені доказами, а при визначенні міри покарання не було враховано її майновий стан. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні позивач підтримала адміністративний позов з аналогічних мотивів.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав того, що складений ним протокол про вчинення адміністративного правопорушення та винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, такими що відповідають вимогам чинного законодавства. Вказав, що на підставі встановлених ним обставин на місці події було доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а відтак просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №414868 від 30.05.2015 року (а.с.7) інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3, притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що вона 30.05.2015 року о 03.00 год., у м. Львові по вул. Зелена-Студентська, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Hyundai i10» н.з. ВС 2347 СХ, не виконала вимоги дорожнього знаку 3.21 (вїзд заборонено), чим порушила дод.1 роз.33 знак 3.21 Правил дорожнього руху України та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести (шляхом збирання та перевірки доказів передбачених ст.251 КпАП України) протиправність правопорушення (проступку), зокрема обєктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, дод.1 роз.33 знак 3.21 Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо правил дорожнього знаку.

Як встановлено в судовому засіданні, при вирішенні питання про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, інспектор ДАІ ОСОБА_3 виходив виключно з фактичних даних встановлених протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії АП1 №221228 від 30.05.2015 року (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_2 30.05.2015 року о 03.00 год., у м. Львові по вул. Зелена-Студентська, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Hyundai i10» н.з. ВС 2347 СХ, не виконала вимоги дорожнього знаку 3.21 (вїзд заборонено), чим порушила дод.1 роз.33 знак 3.21 Правил дорожнього руху України, вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України, та із відеофіксації правопорушення.

В той же час, як вбачається із наданих при складанні протоколу пояснень позивача, аналогічних поясненням наданим у судовому засіданні, позивач заперечувала факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому із змісту постанови вбачається, що зазначеним запереченням позивача інспектором ДАІ не надано відповідної правової оцінки. Такі не були спростовані і на час розгляду справи у суді. Посилання на відеозапис, який міститься на особистому мобільному телефоні інспектора ДАІ не може бути належним допустимим доказом, оскільки запис зроблено технічним засобом, який не надавався відповідачу для виконання службових обовязків, а застосований ним з власної ініціативи. Окрім цього він не має жодної прив'язки чи конкретизації до місця вчинення адміністративного правопорушення та суб'єкта такого вчинення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім цього, у відповідності до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 25-рп/2015 дано розяснення про те, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. При цьому наводячи обґрунтування свого рішення Конституційний Суду України звернув увагу на те, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Оскільки в даному випадку ці положення закону не дотриманні і постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена службовою особою, незважаючи на невизнання винуватості позивачем зразу ж після складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що вона є протиправною.

Крім цього відповідно до вимог ч.2 ст.33 КпАП України визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

В оспорюваній постанові в супереч вимогам вказаної норми не наведено обставини, які враховувалися при обранні позивачу стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Також відповідно до санкції ч.1 ст.122 КУпАП України штраф за скоєння правопорушення має бути визначений у неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Таким чином, оскільки позивач, як на момент притягнення до адміністративної відповідальності, так і в ході судового розгляду заперечувала наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, і такі показання є чіткими та послідовними, а посадова особа відповідача в порушення вимог чинного законодавства, винесла постанову зразу на місці після складання протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак суд приходить до висновку, що вказана постанова є протиправною і її слід скасувати.

Задовольняючи адміністративний позов в цій частині, одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху і мають спеціальні звання, а не суду.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 30.05.2015 року серії ПС2 №414868 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України.

В решті в задоволенні адміністративного позову відмовити за безпідставністю.

Суддя: Гирич С. В.