Справа № 813/1499/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 876/4527/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року у справі №813/1499/14 за позовом Заступника прокурора мЛьвова до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Грифон-Плюс» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про визнання протиправними та скасування ухвал, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2014р. заступник прокурора м.Львова звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Грифон-Плюс» (далі-Товариство) правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд», просив визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 24.10.2013р. №2803 «Про надання ТзОВ «Грифон-Плюс» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на вул.Б.Хмельницького,284а» та визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 26.12.2013р. №2991 «Про затвердження ТзОВ «Грифон-Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул.Б.Хмельницького,248а»

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2014р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» правонаступник ТзОВ «Грифон-Плюс» подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2014р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що апелянт є підприємством, яке здійснює, на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт, будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Б.Хмельницького, 284а, зі знесенням індивідуального житлового будинку та нежитлових будівель. ТзОВ «Грифон-Плюс», підготувавши всі необхідні документи, передбачені вимогами чинного законодавства, звернувся до Львівської міської ради для надання у користування земельних ділянок за вказаною адресою. Відповідно до умов протоколу №1 зборів учасників ТзОВ «Грифон-Плюс» від 05.06.2013р. та Статуту Товариства, акта приймання-передачі права власності на нерухоме майно від 11.07.2013р., учасник Товариства ОСОБА_2 передав до статутного фонду Товариства житловий будинок, загальною площею 272,8кв.м., житловою 140,9кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,284-а, для обслуговування власне цього будинку і використовуються земельні ділянки, загальною площею 0,2553га. (земельні ділянки площею 0,1578га. і 0,0975га.). Товариством подано правовстановлюючі документи на житловий будинок, а також виготовлено ряд іншої, передбаченої діючими вимогами, документації, на підставі чого Львівська міська рада винесла відповідні ухвали від 24.10.2013р. та від 26.12.2013р. Крім того, у Довідці відділу Держземагенства у м.Львові від 22.11.2013р. не вказано жодних обмежень щодо наявності прав третіх осіб на дані земельні ділянки. При підготовці документів на виготовлення технічної документації отримано письмову згоду попереднього землекористувача на імя Львівського міського голови.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, прокурор щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 передано до статутного капіталу ТзОВ «Грифон-Плюс» (правонаступником якого є ТзОВ «МС Імперіал Буд») житловий будинок, загальною площею 272,8 кв.м., житловою 140,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького, 284-а, що підтверджено протоколом №1 зборів учасників Товариства, Статутом Товариства від 05.06.2013р. та актом приймання-передачі права власності на нерухоме майно від 11.07.2013р.

27.09.2013р. Товариство звернулось до Львівської міської ради із заявою про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки для обслуговування існуючих споруд в оренду терміном на 10 років, що знаходяться за адресою: вул.Б.Хмельницького, 284-а. До заяви додано наступні документи: свідоцтво про право власності (копія нотаріально завірена), витяг з Держземагенства (копія нотаріально завірена), статут (копія нотаріально завірена), технічний паспорт БТІ (копія), виписка з Єдиного державного реєстру (копія), витяг з Єдиного державного реєстру (копія нотаріально завірена), кадастровий план земельної ділянки, план земельної ділянки масштабу 1:500 (оригінал), висновок щодо наявності містобудівельних обмежень (оригінал).

Ухвалою 13-ї сесії 6-го скликання Львівською міською радою №2803 від 24.10.2013р. «Про надання ТзОВ «Грифон-Плюс» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок на вул.Б.Хмельницького, 284-а» надано Товариству дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок площею 0,1578 га в оренду терміном на 10 років та площею 0,0975 га у межах червоних ліній в оренду терміном на 5 років на вул.Б.Хмельницького, 284-а, для обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови (а.с.10).

26.12.2013 р. згідно з ухвалою 13-ї сесією 6-го скликання Львівською міською радою №2991 «Про затвердження ТзОВ «Грифон-Плюс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул.Б.Хмельницького, 284-а» вилучено за згодою з користування громадянина ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2553 га на вул.Б.Хмельницького, 284-а, затверджено Товариству проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на вул.Б.Хмельницького, 284-а для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі житлової забудови - площею 0,1578 га (кадастровий номер :08:007:0102) в оренду терміном на 10 років; - площею 0,0975 га (кадастровий номер :008:007:0103) у межах червоних ліній з обмеженням без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень в оренду терміном на 5 років (а.с.12).

Вважаючи, що, оскільки Львівською міською радою не приймалось рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок Товариству для будівництва та обслуговування житлового будинку та не приймалось рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, а тому такий не підлягав затвердженню Львівською міською радою. За таких обставин заступник прокурора міста Львова вважає, що ухвали Львівської міської ради від 24.10.2013р. та 26.12.2013р. є протиправними та підлягають скасуванню, про що подано позов до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст.25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.34 ч.1 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. «а»-«в» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, зокрема щодо розпорядження землями територіальних громад, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно з ч.2 вказаної статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3 ст.123 ЗК України).

Відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Порядок підготовки документів та процедуру продажу земельних ділянок у власність або права оренди, у тому числі з розташованими на них обєктами нерухомого майна державної або комунальної власності, та надання земельних ділянок в оренду юридичним і фізичним особам визначено Положенням про підготовку, організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок у м. Львові (надалі Положення), затверджено Ухвалою львівської міської ради №1675 від 26.07.2012р.

Порядок розгляду та підготовки документів для надання в оренду та постійне користування земельних ділянок (у тому числі земельних ділянок вільних від забудови) або зміни цільового призначення земельних ділянок, відповідно до п.12 вказаного Положення, складається із двох етапів: погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або зміни цільового призначення земельної ділянки; затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або зміни її цільового призначення.

Відповідно до п.13.1 Положення, підставою для укладання договору оренди земельної ділянки є ухвала міської ради про передачу ділянки (її частини) в оренду з обовязковим визначенням категорії земель за основним цільовим призначенням (відповідно до статті 19 Земельного кодексу України) та категорії земель за функцією використання (для фіскальних цілей) або протокол аукціону, у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТзОВ «Грифон-Плюс» для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького,284а погоджено Відділом Держземагенства у м.Львіві та Департаментом містобудування Управління архітектури Львівської міської ради (а.с.55-56).

Відповідно до листа Відділу Держземагенства у м.Львові від 22.11.2013р., яким встановлено перелік обмежень у використанні земельної ділянки, що пропонується для надання в оренду ТзОВ «Грифон-Плюс» для будівництва та обслуговування житлового будинку на вул. Б.Хмельницького, 284-а у м.Львові обмеження щодо наявності прав третіх осіб на спірні земельні ділянки відсутні.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області ГУ Держземагентсва у Львівській області з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 16.10.2013р. №40/01-15/3377, згідно з земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на вул.Б.Хмельницького, 284-а (згідно представленого плану земельної ділянки) площею 0,1690 га знаходиться в користуванні гр.ОСОБА_3 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування та рештою площі відноситься до земель м.Львова, що не надані у власність або користування (згідно списку землекористувачів та землевласників Шевченківського району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998р. за №51 «Про інвентаризацію земель м,Львова»). За категорією земель земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови (а.с.11).

На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що припинити право користування можливо лише на сформовану земельну ділянку. В свою чергу, земельна ділянка у ОСОБА_2 вилучена неправомірно, оскільки такий не являється ні землевласником, ні землекористувачем. Вказана обставина унеможливлює надання земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою, оскільки земельна ділянка, на яку надано відповідачем дозвіл на виготовлення такої документації, включає площі, що перебували у користуванні ТзОВ «Грифон-Плюс» без правовстановлюючих документів. Відтак, зазначена ділянка не може вважатись сформованою відповідно до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до наявних в матеріалах справи Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.07.2013р., Свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок по вул.Б.Хмельницького, 284-а належить на праві приватної власності ОСОБА_2, який отримав такий у спадок від ОСОБА_4 (а.с.106-110).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 17.05.2004р. спадкодавець ОСОБА_4 володіла житловим будинком №284,а по вул.Б.Хмельницького у м.Львові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 04.06.1982р., Свідоцтва про право власності, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 04.06.1982р. за реєстровим №2748 (а.с.106).

З довідки відділу Держземагенства у м.Львові від 16.10.2013р. №40/01-15/3377 вбачається помилка у відомостях щодо користувача вказаною земельною ділянкою: зазначено ОСОБА_5 замість ОСОБА_4.

Слід зазначити, що інформація відділу Дерземагентства у м.Львові, яка викладена у цій довідці, була надана відповідно до списку землекористувачів та землевласників Шевченківського району мЛьвова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998р.за №51 «Про інвентаризацію земель Львова».

На переконання колегії суддів, відомості зазначені у цій довідці не можна вважати достовірними на час її видання, оскільки з підстав факту смерті ОСОБА_4 14.10.2003р. відсутня можливість надання нею згоди про передачу спірних земельних ділянок станом на 2013 рік.

На підставі вказаного, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_2 передавши до статутного фонду ТзОВ «Грифон-Плюс» житловий будинок, який належав йому на праві власності за заповітом на законних підставах надав письмову згоду на вилучення з його користування земельної ділянки як законний користувач.

Крім того, відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.4 вказаної статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1 ЗК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Відділом Дерєземагенства у м.Львові від 10.12.2013р. відкрито поземельні книги на спірні земельні ділянки: площею 0,1578 га (кадастровий номер :08:007:0102) та площею 0,0975 га (кадастровий номер :008:007:0103), відповідно до яких вказані земельні ділянки належать до земель житлової та громадської забудови, перебувають у комунальній власності та надані в оренду ТзОВ «Грифон-Плюс» з 25.03.2014р.

Оскільки кадастрові номери спірним земельним ділянкам присвоєно, тому такі є сформованими та можуть бути об'єктом цивільних прав.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувані ухвали є актами ненормативного характеру, одноразового застосування, які безпосередньо стосуються Товариства і пов'язані з реалізацією прав та охоронюваних законом інтересів апелянта, яка правонаступника Товариства.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 11.11.2014р. (справа №21-405а14).

В свою чергу згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, дії субєкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Суд у своїх рішеннях підкреслює, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, у справі «Христов проти України» (заява №24465/04) у рішенні від 19.02.2009р. Європейський суд з прав людини вказує на необхідність встановити чи було втручання виправданим. У цьому зв'язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до цього рішення принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Справа «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04).

Слід зауважити, що звертаючись 27.09.2013р. до Львівської міської ради Товариством подано заяву та перелік документів, які були предметом розгляду компетентними органами Львівської міської ради. Така заява з поданими документами пройшла погодження та була винесена на розгляд сесії Львівської міської ради, яка є колегіальним органом.

На підставі аналізу вказаних норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приходить до переконання, що скасування рішення повинно здійснюватись за наявності достатніх гарантій від зловживань із боку органів місцевого самоврядування. Особа не може бути ретроспективно позбавлена особистих прав, за наявності помилки колегіального органу, без будь-якого відшкодування як добросовісному правокористувачу, або позбавлена таких прав за власним бажанням органу державної влади чи місцевого самоврядування, у будь-який час.

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі розробленого ліцензованою організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за наявності Висновку відділу Дерземагентства у м Львові про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09.12.2013р. за №40/01-15/4052, 10.12.2013р. Відділом відкрито поземельні книги на спірні земельні ділянки з присвоєнням їм кадастрового номера, що стало підставою для прийняття Львівською міською радою 26.12.2013р. Ухвали, якою такий проект землеустрою щодо відведення був затверджений та ухвалено укласти договір оренди на ці земельні ділянки, державна реєстрація яких проведена 25.03.2014р.

Представником апелянта вказано, та не спростовано прокурором, що апелянтом сплачується земельний податок за орендовані земельні ділянки, затверджено Декларацію на початок виконання будівельних робіт, залучено штат працівників для їх виконання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення помилки відповідача допущеної при винесенні оскаржуваної ухвали від 24.10.2013р. №2803, яка є у причиновому звязку з ухвалою від 26.12.2013р. №2991 не повинно непропорційним чином втручатись в право користування земельними ділянками, набуте Товариством, яке покладалося на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування, а сама помилка не може виправлятись за рахунок Товариства, що є наслідком відмови в задоволенні позову.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Щодо судових витрат, то з врахуванням вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» задовольнити

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року у справі №813/1499/15 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_1

Повний текс Постанови виготовлено 26.06.2015р.