Справа № 813/8420/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. Справа № 876/1066/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Керод Х.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Стасишин А.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - головний державний виконавець відділу ПВР управління державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області Германчук Роман Васильович про визнання неправомірними дій, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління ДВС ГУ юстиції у Львівській області, третя особа - головний державний виконавець відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Роман Васильович про визнання неправомірними дій, зобов`язання до вчинення дій, визнання неправомірною та скасування постанови, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу ПВР управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчука Романа Васильовича щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження /відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа/ №45638660 від 01 грудня 2014 року.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу ПВР управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 45638660 від 01 грудня 2014 року.

Зобов'язано відділ ПВР управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області вирішити питання про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2а-1011/11/1370, виданого 26 березня 2014 року Львівським окружним адміністративним судом з врахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління ДВС ГУ юстиції у Львівській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2014 року ОСОБА_1 подано начальнику відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області заяву про прийняття до виконання виконавчого документу - виконавчого листа №2а-1011/11/1370, виданого 07.05.2014року Львівським окружним адміністративним судом.

01.12.2014 року за результатами розгляду вказаної заяви головним державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС ГУЮ у Львівській області Германчуком Р.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 45638660.

Відповідно до положень ч.2 ст.257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно ч.1 ст. 258 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Частиною 4 статті 257 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1. ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа у т.ч. за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом.

Слід зазначити, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець крім ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", послався на ст. 32 зазначеного Закону, вказавши, що виконавчим документом не встановлено заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" або інших заходів, передбачених рішенням, згідно яких боржник зобов`язаний вчинити певні дії, або утриматись від їх вчинення.

Враховуючи наведені обставини справи, колегія суддів констатує, що державний виконавець, не вжив необхідні заходи по ідентифікації боржника по виконавчому листу, не повідомив останнього про необхідність виконання рішення суду, тощо. Означені дії державний виконавець мав можливість вчинити лише після відкриття виконавчого провадження. Вчинивши ряд виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав можливість вирішувати питання про закриття останнього.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11. Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права, суд застосовує з врахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є джерелом права в Україні. Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа "Жовнер проти України") Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Також, слід зазначити, що будь-яких доказів того, що виконавчий документ не відповідав вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" апелянтом не надано та не доведено наявності підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, які передбачені ст. 26 зазначеного Закону.

Посилання апелянта у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження на ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставними, оскільки п. 4 зазначеної статті передбачає, що заходами примусового виконання рішень є інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

Докази звернення апелянта до суду за роз'ясненням викладеної у виконавчому документі резолютивної частини рішення в матеріалах справи відсутні.

Отже, вищенаведене свідчить, що апелянтом 01.12.2014 року прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) протиправно, а тому така підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Відтак, для захисту порушених прав позивача належним способом захисту є визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження /відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа/ ВП № 45638660 від 01 грудня 2014 року, визнання протиправною та скасування постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 01.12.2014р. (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №32326235.

Відносно вимоги про зобов`язання прийняти виконавчий лист до виконання і виконати рішення суду слід вказати, що така не підлягає задоволенню, оскільки суд не вправі перебирати на себе функції державної виконавчої служби, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а для відновлення порушених прав необхідно зобов'язати відділ ПВР управління ДВС ГУ юстиції у Львівській області вирішити питання про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2а-1011/11/1370, виданого 26 березня 2014 року Львівським окружним адміністративним судом з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стосовно стягнення моральної та матеріальної шкоди необхідно вказати, що позивач не навів доказів нанесення йому матеріальної і моральної шкоди, а тому підстави для задоволення таких відсутні.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі №813/8420/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2015 року