Справа № 2а-6314/11/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2015 р. м. Київ К/800/24679/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П..,

секретар Антипенко В.В.

за участю представників Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» - Войтенка О.В.; Генеральної прокуратури України - Чубенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (далі - Товариство) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року у справі № 2а-6314/11/2670 за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) до Товариства, за участю прокуратури Солом'янського району м. Києва,

про стягнення податкової заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року ДПІ звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення з Товариства податкової заборгованості з податку на прибуток, податку на додану вартість та із земельного податку, у розмірі 28 059 275,38 грн.

Зазначила, що податковий борг перед Державним бюджетом України виник у зв'язку з порушенням Товариством вимог Законодавства України із зазначених податків, які у добровільному порядку не були сплачені.

27 лютого 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зазначили, що податковий орган не надав суду обґрунтованих пояснень щодо порядку нарахування сум штрафних санкцій і пені, які були нараховані у зв'язку з несплатою податкового боргу, а також у зв'язку з несплатою поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість, податку на прибуток та земельного податку, які були неправомірно самостійно зараховані ДПІ у рахунок сплати податкового боргу, що виник раніше, а за змістом висновку судово-економічної експертизи № 5040/5041/12-45 від 28 вересня 2012 року за результатами розрахунків, здійснених у ході дослідження, у Товариства була відсутня податкова заборгованість з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку перед Державним бюджетом України.

12 грудня 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року були скасовані, адміністративна справа направлена до Окружного адміністративного суду м. Києва на новий розгляд для перевірки нарахування сум штрафних санкцій і пені, нарахованих у зв'язку з несплатою податкового боргу, а також у зв'язку з несплатою поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість та із земельного податку.

14 лютого 2014 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з Товариства податкову заборгованість з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку, у розмірі 28 059 275,38 грн.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ДПІ була здійснена перевірка діяльності Товариства щодо своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток, дотримання платіжної дисципліни, а також перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності подання платіжних доручень до установ банку.

Зазначеними перевірками були виявлені порушення Товариством вимог пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо несвоєчасної сплати податку на прибуток, несвоєчасного подання до установи банку платіжного доручення сплати узгодженої суми податкового зобов'язання на перерахування податку на додану вартість та земельного податку, про що були складені відповідні акти.

На підставі актів перевірок ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № /0 від 1.08.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 1020, 00 грн.; № /0 від 16.09.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 17 756,46 грн.; № /0 від 30.09.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 1 035 361,05 грн.; № /0 від 17.02.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 144 343,11 грн.; № /0 від 19.03.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 348 897,02 грн.; № /0 від 15.07.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 1 395,40 грн.; № /0 від 30.09.2009 року на загальну суму 63 441,00 грн. (у тому числі 32 292,00 грн. за основним платежем та 31 150,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); № /0 від 19.10.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 3 957,84 грн.; № /0 від 20.11.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 7 919,08 грн.; № /0 від 19.01.2010 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 1 862,39 грн.; № /0 від 10.03.2010 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток, у розмірі 1 396,66 грн.; № /0 від 10.10.2007 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 5,19 грн.; № /0 від 8.11.2007 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 214 132,61 грн.; № /0 від 9.11.2007 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 238 313,36 грн.; № /0 від 29.12.2007 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 218 799,18 грн.; № /0 від 22.01.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 255 876,14 грн.; № /0 від 29.02.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 118 283,47 грн.; № /0 від 27.03.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 81 836,78 грн.; № /0 від 7.04.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 49 323,75 грн.; № /0 від 12.06.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 282 332,05 грн.; № /0 від 22.07.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 97 820,90 грн.; № /0 від 8.10.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 1 238 314,60 грн.; № /0 від 27.05.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 5 626,81 грн.; № /0 від 30.09.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 85 685,00 грн.; № /0 від 12.10.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 28 760,35грн.; № /0 від 13.11.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 675 213,14 грн.; № /0 від 2.03.2010 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 4 545,00 грн.; № /0 від 2.03.2010 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість, у розмірі 3 258,57 грн.; № /0 від 20.10.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій із земельного податку, у розмірі 2 306,95 грн.; № /0 від 20.10.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій із земельного податку, у розмірі 27 315,42 грн.; № /0 від 20.10.2008 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій із земельного податку, у розмірі 921 070,71 грн.; № /0 від 8.10.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій із земельного податку, у розмірі 25 821,08 грн.; № /0 від 17.11.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій із земельного податку, у розмірі 515 824,91 грн.

Податкова заборгованість у Товариства виникла на підставі податкових декларацій з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку, в яких Товариство самостійно визначило суми податкових зобов'язань з відповідних податків.

Товариству у зв'язку з несплатою у встановлені строки зазначених податкових зобов'язань була нарахована пеня, у розмірі 192 570,73 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що непогашена сума заборгованості у Товариства становила 28 059 275,38 грн.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при задоволенні позову прийшли до передчасного висновку щодо підтвердження податковим органом наявності у Товариства заборгованості з податку на прибуток, з податку на додану вартість та земельного податку з таких підстав.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.200 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти такого платника податку.

Грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового кредиту.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірили розрахунки податкового органу щодо підтвердження визначеної суми податкового боргу, а також порядок і правильність нарахування штрафних санкцій і пені.

Крім того, у розрахунках податкової заборгованості з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку, наданих податковим органом, містяться розбіжності з даними, що містяться на зворотному боці облікових карток Товариства.

Як зазначено Товариством у касаційній скарзі відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 5040/5041/12-45 від 28.09.2012 року податковим органом у порушення вимог п.,п. 1.7, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року (далі - Інструкція), здійснювалось самостійне зарахування платежів, спрямованих Товариством в рахунок погашення поточних податкових зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку, у рахунок сплати податкового боргу за відповідними податками, що виник раніше, що призвело до протиправного нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату Товариством поточних податкових зобов'язань.

Суди попередніх інстанцій передчасно не прийняли до уваги висновок судово-економічної експертизи № 5040/5041/12-45 від 28.09.2012 року з посиланням на те, що зазначений висновок не спростовує факту існування у Товариства заборгованості.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Суди попередніх інстанцій не перевірили правомірність самостійного зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу, які не були зазначені в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Також, суди попередніх інстанцій не звернули увагу та не надали належну правову оцінку доказам щодо фактичних даних про стан розрахунків Товариства перед бюджетом, відповідно до яких станом на 1.05.2010 року заборгованість з податку на додану вартість становить 4 102 523,41 грн., з податку на прибуток - 3 666 803,49 грн., переплата з податку на землю - 4 876 338,77 грн.

При новому розгляді адміністративної справи суду першої інстанції необхідно встановити з якого періоду виникла заборгованість, а також яким чином та за який період зараховувались платежі на погашення заборгованості Товариством.

Відповідно до ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Враховуючи викладене, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням адміністративної справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року скасувати, адміністративну справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.