Справа № 813/4747/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. Справа № 876/9435/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,-

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємеь ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2014 року за № та № ; від 13.05.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67861702.

Позов мотивується тим, зокрема, що на підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_3, ТзОВ "Укрміксі" були надані усі первинні документи, які податкова інспекція не прийняла як доказ фактичного вчинення господарської операції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами, що між позивачем та ТОВ "Укрміксі", ФОП ОСОБА_3 виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджено належними та допустимими доказами.

Зазначену постанову суду оскаржив відповідач - Державна податкова інспекція у Франківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області, вважаючи, що висновки в оскаржуваній постанові не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що перевіркою було встановлено відсутність факту реального вчинення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та контрагентами ТОВ «Укрміксі», у ФОП ОСОБА_3, тобто встановлено відсутність у них необхідних умов для здійснення господарських операцій, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів. Вважає, що позивачем лише проводились операції з легалізації походження товару, внаслідок чого ним завищено податковий кредит з податку на додану вартість по операціях, що не пов'язані з господарською діяльністю.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки складено акт від 12.03.2014 р. № 297/17-02/НОМЕР_4, яким встановлено порушення п.14.1.181 ст. 14, п.п.201.4 ст. 201, п.п.198.1, п.п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість, які підлягає нарахуванню та сплаті на суму 60443 грн.; п.4 ч.1 ст. 4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.3, абз.5 ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", заниження суми єдиного внеску з сум доходу на який нараховується єдиний внесок на суму 90195,1 грн.; п.167.1 ст. 167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2012-2013 рр., не сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 61130,09 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Франківському районі м. Львова 26.03.2014 року винесено податкові повідомлення-рішення за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 91695,14 грн, з яких 61130,09 грн - зобов'язання за основним платежем, 30565,05 грн - штрафні (фінансові) санкції, № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 90664,50 грн, з яких 60443 грн. - зобов'язання за основним платежем, 30221,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

З врахуванням акту перевірки та рішення про результати розгляду скарги від 30.04.2014 р. № 10381/10/8507/10/13-01-10-08-05/598 ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.05.2014 р., яким застосовано до ФОП ОСОБА_2 штрафні санкції у розмірі 7752,32 грн. та виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2014 р. № Ф-67861702 на суму 90195,1 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

За змістом п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частино 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання товарів, робіт, послуг до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів, робіт та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. При чому право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку,який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд першої інстанції дослідив долучені до матеріалів справи представлені позивачем засвідчені копії документів: щодо взаємовідносин з ТзОВ «Укрміксі» - видаткові накладні № 30/11-24 від 30.11.2012 р., № 30/11-25 від 30.11.2012 р., № 21/12-03 від 21.12.2012 р., № 27/03-13 від 27.03.2013 р., податкові та товарно-транспортні накладні, договір № 01/11-01 купівлі-продажу товарів від 01.11.2012 р.; щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3 - договір поставки № 1101/11 від 11.01.2011 року, акт звірки взаєморозрахунків, видаткових накладних № 18 від 28.12.2012 р., № 27 від 31.10.2012 р., № 24 від 30.10.2012 р., № 26 від 30.10.2012 р., № 16 від 26.10.2012 р., № 16 від 28.09.2012 р., № 17 від 28.09.2012 р., № 22 від 31.08.2012 р., № 21 від 31.08.2012 р., податкові та товарно-транспортні накладні.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що покликання відповідача для спростування доводів позивача про право на податковий кредит з податку на додану вартість по господарських операціях з контрагентами ТзОВ «Укрміксі», ФОП ОСОБА_3, в яких було проведено перевірку податковими органами та складено відповідні акти, на які посилається відповідач, не можуть бути взяті до уваги, оскільки чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства та належного ведення господарської діяльності іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеними обставинами та приписами Податкового кодексу України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено твердження про неможливість здійснення позивачем господарських операцій з вищевказаними контрагентами, відтак не доведено правомірності винесених податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятих рішень.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року у справі № 813/4747/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текст виготовлено 23.06.2015р.