Справа № 823/3563/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/10590/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Іваненко Я.Л.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання протиправними дій Черкаського обласного центру зайнятості по відмові у виплаті їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язання Черкаського обласного центру зайнятості виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що наказом Черкаського обласного центру зайнятості №82-к від 31.03.2014р. її було звільнено з займаної посади головного спеціаліста відділу інформаційних систем Уманського міського центру зайнятості із виплатою грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, проте наказом Черкаського обласного центру зайнятості №94-к від 09.04.2014р. пункт 2 наказу №82-к від 31.03.2014р. щодо виплати грошової допомоги виключено, що свідчить про відмову у такій виплаті й порушує її законні права.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Черкаського обласного центру занятості по відмові у виплаті ОСОБА_4 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу»; зобов'язано Черкаський обласний центр занятості розглянути питання щодо виплати ОСОБА_4 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу»; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Так, суд першої інстанції, вказавши, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. №1166-VII (далі - Закон №1166) в частині виключення зі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII (далі - Закон №3723) частини 13, яка передбачає виплату державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, набрав чинності лише з 01.05.2014р., прийшов до висновку про наявність у позивачки, як такого, права на вказану грошову допомогу, питання щодо виплати якої й має розглянути відповідач.

Постановою ж Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки для виплати їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів необхідно скасувати наказ Черкаського обласного центру зайнятості №94-к від 09.04.2014р. про внесення змін до наказу від 31.03.2014р. №82-к щодо виключення з останнього пункту 2, яким і була передбачена виплата вказаної допомоги, проте, такий наказ у встановленому законом порядку позивачкою не оскаржувався.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 1991 року працювала в Уманському районному центрі зайнятості, займаючи різні посади відповідно до штатного розпису установи, й в 1994р. прийняла присягу державного службовця.

31.03.2014р. наказом директора Черкаського обласного центру зайнятості №82-к ОСОБА_4 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу інформаційних систем Уманського міського центру зайнятості за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності ІІ групи згідно зі ст.38 КЗпП України.

Пунктом 2 вказаного наказу в зв'язку з наявністю стажу державної служби понад 10 років було передбачено виплату позивачці грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст.37 Закону №3723.

09.04.2014р. Черкаським обласним центром зайнятості видано наказ за №94-к «Про внесення змін до наказу від 31.03.2014р. №82-к», відповідно до якого у зв'язку з набранням чинності Законом №1166 внесено зміни до наказу Черкаського обласного центру зайнятості від 31.03.2014р. №82-к та виключено з нього пункт 2.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, здійснивши касаційний перегляд справи, вказує на таке.

Частиною 2 статті 37 Закону №3723 передбачено, серед іншого, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч.13 ст.37 Закону №3723 державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Абзацом 2 підпункту 2 пункту 24 розділу ІІ Закону №1166 внесено зміни до Закону №3723 та виключено частину 13 статті 37 цього Закону, а пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих положень Закону №1166 встановлено, що зміни передбачені розділами ІІ і ІІІ, набирають чинності з 01.04.2014р., крім, зокрема, абзацу 2 підпункту 2 пункту 24 розділу ІІ цього Закону, який набирає чинності з 01.05.2014р.

Таким чином, частина 13 статті 37 Закону №3723 виключена з 01.05.2014р.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.11.2013р. №11-рп/2013 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини 13 статті 37 Закону №3723 в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України, статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16.12.1993р. №3721-XII його необхідно розуміти так, що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади, відповідно до чинного законодавства, державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону №3723.

Тобто, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер й право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною 1 статті 37 Закону №3723.

Як встановлено судом та вже вказувалось в цій ухвалі, ОСОБА_4 була звільнена з Уманського міського центру зайнятості 31.03.2014р., тобто до набрання чинності Законом №1166 й виключення положень ч.13 ст.37 Закону №3723, а отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у неї виникло, як таке, право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Однак, визнаючи протиправними дії Черкаського обласного центру занятості по відмові у виплаті ОСОБА_4 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції не врахував, що, виходячи зі змісту позовної заяви, такими діями позивачка вважає саме видання відповідачем наказу №94-к від 09.04.2014р. про внесення змін до наказу від 31.03.2014р. №82-к.

Суд же апеляційної інстанції, як вже зазначалося, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову в зв'язку з обранням позивачкою неправильного способу захисту її прав, законності рішення суду першої інстанції належним чином не перевірив та зазначеного недоліку не усунув.

Одночасно, колегія суддів вказує й на те, що суди не врахували, що правила ч.3 ст.105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Зазначені ж у ч.2 ст162 КАС України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку, а в абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті; касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Іваненко Я.Л.

Кочан В.М.