Справа № 2а-451/10/2470
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/3441/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернівецький області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року у справі за позовом Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Чернівецький області, до Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області про зобов'язання виконати вимоги,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року Контрольно-ревізійне управління в Чернівецькій області, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Чернівецький області, звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з Головного управління Держкомзему в Чернівецькій області в дохід Державного бюджету коштів в сумі 60 416,6 грн.; зобов'язати Головне управління Держкомзему в Чернівецькій області виконати вимоги КРУ в області від 12.08.2009 № 24-07-10-14/4606 в частині повернення підпорядкованим Управлінню установам коштів в сумі 271 969, 84 грн., отриманих від них у 2008 році та січні-червні 2009 року частини власних надходжень, які здійснені ними всупереч законодавству.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Чернівецький області, було залишено без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2010 року - без змін.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Чернівецький області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Державної фінансової інспекції в Чернівецький області задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що Контрольно-ревізійним управлінням в Чернівецькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області за період IV квартал 2007 року, 2008 рік та завершений звітній період 2009 року. За наслідками ревізії складено акт від 27.11.2008 року № 24-07/320.

На підставі акту ревізії Головному управлінню Держкомзему у Чернівецькій області вимогу №24-07-10-14/4606 від 12.08.2009 року про усунення виявлених ревізією порушень, якою зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування Управлінню у відповідності до вимог пункту 7 Порядку визначення збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 116 вартості зіпсованих бланків із застосуванням коефіцієнту 50 на суму 54 374,94 грн., за які Управлінню було відшкодовано 6041,66 грн. із застосуванням коефіцієнту 5, та забезпечити перерахування до державного бюджету вартість зіпсованих бланків державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками в загальній сумі 60 416,6 грн.; вжити заходів щодо повернення підпорядкованим Управлінню установам отриманих від них у 2008 році та січні-червні 2009 року частини власних надходжень в сумі 271 969,84 грн., які здійснені ними всупереч законодавству.

Щодо пункту вимоги про відшкодування Управлінню у відповідності до вимог п. 7 Порядку визначення збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 116 вартість зіпсованих бланків із застосуванням коефіцієнту 50 на суму 54 374,94 грн., за які Управлінню було відшкодовано 6041, 66 грн. із застосуванням коефіцієнту 5 та перерахувати до державного бюджету вартість зіпсованих бланків державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками в загальній сумі 60 416,6 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 16 «Про затвердження порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення(псування) бланків цінних паперів та документів суворого обліку обчислюється із застосування коефіцієнта: 5 - до номінальної вартості, зазначеної на бланках цінних паперів та документів суворого обліку, або до вартості документів суворого обліку встановленої законодавством (наприклад, в приймально-передавальних документах вказано вартість бланків).

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначаються статтею 130 Кодексу законів про працю.

При цьому відповідальність працівника встановлюється тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації, протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», під прямою дійсною шкодою (збитками), зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Однак, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску. Для з'ясування причин знищення (псування) бланків державних актів проводиться службове розслідування, збираються пояснювальні записки матеріально-відповідальних осіб та інших працівників, які мають відношення до знищення (псування). Також необхідно з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала вина працівника; за яких конкретно обставин заподіяно шкоду; чи було створено умови, які забезпечували б збереження бланків державних актів і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до статті 135-1 Кодексу законів про працю України, між підприємством, установою, організацією його працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, можуть бути укладені письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Якщо такий договір не було укладено і дії не підпадають під ознаки, вказані в статті 134 Кодексу законів про працю України, якою чітко визначаються випадки повної матеріальної відповідальності, то у разі стягнення збитків, завданих підприємству чи установі, застосовується норма статті 132 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 10 «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 оку № 116, застосування коефіцієнта 50 несе за собою пряму шкоду завдану організації, установі нестачею, навмисним знищенням або навмисним псуванням цінностей, в тому випадку якщо організація, установа понесла витрати на придбанням матеріальних цінностей.

Оскільки, Управлінням держкомзему вказані бланки не придбавались і не виготовлялись, а отримано на безоплатній основі, про що свідчать накладні, тому суди дійшли вірного висновку про те, що застосування контрольно-ревізійним відділом коефіцієнта - 50 є необґрунтованим.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Розпорядження КМ України від 16 вересня 2009 року № 1230-р «Про деякі питання удосконалення та забезпечення виконання законодавства у сфері земельних відносин» зобов'язано Голов КРУ та Держкомзем вирішити питання щодо незастосування до працівників регіональних філій державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» фінансових санкцій у разі неумисного псування під час оформлення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, розмір збитків від якого обчислюється відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 116.

Щодо пункту вимоги щодо повернення підпорядкованим Управлінню установам отриманих від них у 2008 році та січні-червні 2009 року частини власних надходжень в сумі 271 969,84 грн. суд зазначає наступне.

Вказані перерахування проводилися на підставі Наказу Головного Управління земельних ресурсів у Чернівецькій області №55 від 29.12.2007 року «Про затвердження Положення про порядок використання коштів, що надходять за виконання земельно - кадастрових робіт та надання послуг».

Враховуючи, що вказаний Наказ прийнятий Головним управлінням Держкомзему у Чернівецькій області в порядку та у відповідності до компетенції, на момент ревізії і на час розгляду справи в суді не скасований і підлягає обов'язковому виконанню, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, що вимога в цій частині є безпідставною та необґрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернівецький області - залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.03.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року у справі за позовом Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Чернівецький області, до Головного управління Держкомзему у Чернівецькій області про зобов'язання виконати вимоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз