Справа № 808/6645/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 808/6645/14 ДО/808/371/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сіпаки А.В.

суддів Калашник Ю.В., Нечипуренка О.М.

при секретарі Горбовій І.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача 1 ОСОБА_3

представника відповідачів 2 та 3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Міністерство внутрішніх справ України, до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, до Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2, ГУМВС України в Донецькій області), Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 3, Краматорський МВ ГУМВС України в Донецькій області), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

визнати незаконними та скасувати наказ МВС України №783 від 24.07.2014 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

визнати незаконними та скасувати наказ МВС України №1436 о/с від 29.07.2014 в частині його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу;

поновити ОСОБА_1 старшого лейтенанта міліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області;

стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час змушеного прогулу, а також фактично відпрацьований час, за який розрахунок з ним не проведений.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та зазначили, що на момент звільнення 17.09.2014 позивачу не було повідомлено, які дії були визначені як такі, що дискредитують звання рядового та начальницького складу, а також за вчинення яких дій він був звільнений. З наказом МВС України № 1436 о/с від 29.07.2014 та іншими матеріалами ознайомлений не був. Також вказав, що жодних дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу, не вчиняв. Крім того, був звільнений із порушенням порядку застосування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення. Також позивач зазначив, що з представниками ДНР не співпрацював, охорони громадського порядку та адміністративних будівель сумісно з ними не здійснював, а висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечує проти позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що під час службового розслідування встановлено факти співпраці позивача із ДНР, а тому позивач вчиняв дії, які дискредитують звання рядового і начальницького складу працівників міліції. Також зазначив, що 12.04.2014 озброєними представниками так званої «ДНР» було захоплено адміністративне приміщення Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області. З вказаного періоду і до часу звільнення приміщення військовослужбовцями Національної гвардії України 06.07.2014, окремі службові особи вказаного міськвідділу міліції підтримували стосунки із сепаратистами та відсторонились від виконання на них функціональних обовязків. Позивач не вживав жодних дій, які б були направлені на захист громадського порядку у місті, інтересів громадян під час безчинств цих осіб та державного устрою України. Просить відмовити у позові.

Представник відповідачів 2 та 3 у своїх запереченнях підтримав позицію представника МВС.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Наказом № 285 о/с від 19.08.2009 ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Краматорського МВ УМВС України в Донецькій області та присвоєно спеціальне звання - рядовий міліції. Останнє присвоєне перед звільненням спеціальне звання старший лецтенант міліції.

Відповідно до наказу начальника Головного управління МВС України в Донецькій області від 13.01.2014 року № 3 о/с рутова Р.В. призначено старшим оперуповноваженим сектора розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 24.07.2014 № 725 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.04.2013 №541/23073, комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 24.07.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

У висновку встановлено, що старший лейтенант міліції ОСОБА_1 повідомив, що сепаратисти отримували інформацію стосовно підприємців та підприємств у начальника податкової інспекції ОСОБА_5, також службову інформацію надавала начальник першої нотаріальної контори ОСОБА_6. Вивчення показало, що останній проявив нещирість та приховав інформацію яка може стосуватися діяльності сепаратистів у м. Краматорськ, також коло осіб які брали участь у мародерства, незаконному отриманні матеріальних цінностей.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

24.07.2014 наказом МВС України № 783 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з наказом МВС України від 29.07.2014 №1436 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 №333о/с вислуга років позивача станом на 29.07.2014 у календарному обчисленні складає 04 роки 02 місяці 16 днів, у пільговому обчисленні 06 років 01 місяць 28 днів.

Вважаючи протиправним наказ МВС України № 783 від 24.07.2014 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, наказ МВС України № 1436 о/с від 29.07.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України, наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 333 о/с від 05.09.2014 в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років станом на 29.07.2014 та встановлення її на цей день в календарному обчисленні 04 роки 02 місяці 16 днів, у пільговому обчисленні 06 років 01 місяць 28 днів, а також із вимогою про поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України Про міліцію визначені основні обовязки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Так, зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що позивач в порушення Присяги працівника ОВС, виконував незаконні накази, розпорядження та вказівки по особовому складу Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Суд вважає, що висновки службового розслідування та встановлені розслідуванням факти відповідають фактичним обставинам справи.

Дії позивача не відповідають вимогам ст. 10 Закону України Про міліцію, вчинені в порушення цієї статті.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Отже, наявні в матеріалах справи докази та пояснення позивача підтверджують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд також зазначає, що відповідачем 1 було порушено порядок проведення службового розслідування щодо позивача (пояснення в рамках розслідування не відбирались, позивач надав пояснення до призначення розслідування, із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у встановлений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України спосіб ознайомлено не було), проте суд зазначає, що вчинення позивачем протиправного діяння є несумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Суд вважає, що своїми діями, які знайшли відображення у висновку службового розслідування, позивачем порушено Присягу працівника внутрішніх справ України, що робить неможливим його подальшу службу в ОВС.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

З наведених підстав суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя А.В. Сіпака

Суддя Ю.В. Калашник

Суддя О.М. Нечипуренко