Справа № 818/1781/15
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 р. Справа № 818/1781/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Соколова В.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Халімо до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 Халімо (далі по тексту - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ від 26.03.2015 року № 56 управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання у визнанні громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 Халімо біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобовязати відповідача повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 Халімо про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відмова відповідача в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є незаконною, оскільки Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області не було досліджено інформацію по країні походження позивача, перевірка відомостей, викладених у заяві-анкеті здійснена формально, не належним чином.

Позивач зазначила, що була вимушена залишити територію країни свого походження - ОСОБА_2 та шукати захист в Україні з огляду на обєктивні обставини, які викликали в неї обґрунтовані побоювання за своє життя та здоровя. Позивач побоюється загрози загальнопоширеного насильства в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.

Крім того, позивач зазначила, що в ПАР, де її було визнано біженцем, вона зазнала дискримінації та переслідування через належність до соціальної групи - етнічної меншини громадян ОСОБА_2 на території ПАР.

У судове засідання позивач повторно не з'явилась, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи ( а.с. 24,29).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки до прибуття в Україну ОСОБА_1 Халімо була визнана біженцем в іншій країні, а саме в Південно-Африканській Республіці, що відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» унеможливлює отримати повторно відповідний статус (а.с.31-33).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Халімо, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, країною постійного проживання якої є Південно-Африканська Республіка, 21.02.2015 незаконно перетнула державний кордон України на напрямку н.п. Колотилівка (РФ) - н.п. Покровка (Україна) та була затримана представниками відділу прикордонної служби «Краснопілля» Державної прикордонної служби України.

04.03.2015 позивачка звернулася до посадової особи Державної прикордонної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.34), яку 05.03.2015 передано до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області.

У заяві позивачка вказала, що має намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки вона залишила ОСОБА_2 через громадянську війну та інші проблеми. Через побоювання за своє життя, заявниця втекла до Південно-Африканської Республіки, але була вимушена виїхати з Південно-Африканської Республіки через те, що в цій країні до іноземців, особливо до сомалійців, дуже погане ставлення. Заявниця розповіла що її двоюрідних братів вбили в Кейптауні місцеві бандити і вона разом з братом стала свідком цього злочину. Після затримання бандитів у 2011 році, заявниця та її брат давали свідчення у суді. Після цього, на їх адресу стали надходити погрози, а згодом брата вбили. За твердженнями заявниці, вона в грудні 2011 року переїхала до Йоханнесбурга, де мешкала у подруги, чоловік якої мав власний магазин та жила за їх рахунок. Після того, як у січні 2015 року магазин чоловіка подруги було пограбовано та зруйновано, а подруга виїхала з Йоханнесбурга, заявниця, не маючи де жити, стала шукати шляхи виїзду з Південно- Африканської Республіки. Заявниця пояснила, що представники Асоціації сомалійців в ПАР допомогли їй у відкритті туристичної візи до Російської Федерації та вона повітряним транспортом за маршрутом Йоханнесбург (ПАР) - Дубай (ОАЕ) - Москва (РФ) 18.02.2015 легально вїхала на територію Російської Федерації.

До міграційної служби Російської Федерації із заявою про надання статусу біженця, за твердженнями заявниці, вона не зверталася, через те, що в Росії, як їй пояснили знайомі, складно отримати такий статус.

Заявниця повідомила, що допомогу в незаконному переїзді на територію України їй надав сомалієць Муусе ОСОБА_3, з яким вона познайомилась в літаку. За твердженнями заявниці, метою її переїзду до України було бажання потрапити до м. Києва та звернутись до представництва ООН за отриманням статусу біженця.

За твердженнями заявниці, вона не знала, що буде здійснювати незаконний перетин українського державного кордону.

Наказом начальника УДМС України в Сумській області від 05.03.2015 № 42 вищевказану заяву прийнято до розгляду (а.с. 36).

За результатами співбесіди з ОСОБА_1 Халімо було складено протокол співбесіди від 16.03.2015 з особової справи 2015 SM 0013 (а.с.37-41), з якого стало відомо, що ОСОБА_1 Халімо отримала статус біженця в Південно-Африканській Республіці в 2008 році.

Отримання позивачем статусу біженця в Південно-Африканській Республіці підтверджується наявністю проїзного документа біженця Т00011714, виданого 26.07.2013 року відділом внутрішніх справ Південно-Африканської Республіки на імя ОСОБА_1 Халімо (а.с. 47).

Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області складено висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянки ОСОБА_2 ОСОБА_1 Халімо (а.с. 43-44).

Наказом УДМС України в Сумській області № 56 від 26.03.2015 позивачці відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.45), про що заявниця була повідомлена 27.03.2015, ознайомившись з повідомленням № 32 від 27.03.2015 про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.46).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 4, 6, 7 статті 8 Закону, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону встановлено:

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час судового розгляду зясовано та підтверджено матеріалами справи, що позивачка у 2008 році отримала статус біженця в Південно-Африканській Республіці.

Таким чином, стосовно позивачки існує умова, за якої особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову позивачці в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідає вимогам чинного законодавства, а саме підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 Халімо є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Халімо до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії відмовити за необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов