Справа № 2033/2а-921/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2012-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2012 р.Справа № 2033/2а-921/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011р. по справі № 2033/2а-921/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради , Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації

про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

10.01.2011 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради (далі по тексту перший відповідач, УПСЗН Фрунзенської районної у м. Харкові ради), Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (далі по тексту другий відповідач, Центр), в якому просив:

1. Поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом моїх порушених прав та інтересів з 01.01.2005 року.

2. Застосувати практику Європейського Суду з прав людини відповідно до якої пенсії і соціальні виплати визнано власністю у розумінні ст.1 Першого Протоколу Конвенції та застосувати норму п. 5 ст.268 ЦК України та не поширювати позовну давність на заявлені позовні вимоги щодо відшкодування шкоди завданої прийняттям нормативно - правових актів, визнаних незаконними, заявлені у порядку ст.21 КАС України та ст.152 Конституції України і ст.1175 ЦК України.

3. Визнати дії Відповідача 1, Відповідача 2, такими що були помилково здійснені зазначеними відповідачами без урахування вимог ст. 152 Конституції України, ст.1175 ЦК України, ст. 268 ЦК України відносно нарахування й виплати в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

4. Зобов'язати Відповідача 1 усунути порушення і провести перерахунок згідно ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2005 року по момент винесення рішення по справі.

5. Зобов'язати Відповідача 2 виплатити згідно ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2005 року по момент винесення рішення по справі.

6. Зобов'язати Відповідача 1 призначити (встановити) позивачеві, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (III групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.199 і p. № 796-ХІІ.

7. Зобов'язати Відповідача 2 виплачувати в подальшому позивачеві, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (III групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.03.2011 року замінено першого відповідача у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити певні дії правонаступником Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року по справі № 2033/2а-921/11 позов вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано відмову Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної в м. Харкові ради у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконною.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової щорічної допомоги на оздоровлення з 2005 року по 2010 рік відповідно до вимог ч. 4 ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про призначення і в подальшому виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення - відмовлено.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року по справі № 2033/2а-921/11 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що неправомірність в діях першого відповідача щодо нарахування щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, відсутня, оскільки управління при здійсненні обчислення пенсії діяло на підставі Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вважає, що судом не враховано положення ст.62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до яких розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вказує на те, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради не є головним розпорядником бюджетних коштів та не має відповідного розрахункового рахунку, з якого безпосередньо проводиться перерахунок коштів із державного бюджету для виплат допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної адміністративної справи слід проводити в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга УПСЗН адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а відповідачами неправомірно відмовлено у проведенні перерахунку даної допомоги за 2005 року по 2010 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2010 роки, а також зобов'язав відповідачів здійснити такий перерахунок за 2005-2010 роки та провести відповідні виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, частково погоджується з даним висновком, однак вважає постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року по справі № 2033/2а-921/11 такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 10.01.2011 року із вимогами до субєктів владних повноважень (УПСЗН адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації) щодо захисту його порушених прав на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мали місце з 2005 року.

З аналізу положень преамбули Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

З урахуванням приписів ст.2 КАС України та беручи до уваги зміст правової природи виплат, передбачених Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, через призму оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає, що право позивача на виплату щорічної допомоги на оздоровлення підлягає захисту в межах річного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010р.) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто, перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010 року.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до суду з адміністративним позовом було встановлено річний строк, позивач не міг бути обізнаний про його скорочення до шести місяців і міг обґрунтовано очікувати на захист свого права в судовому порядку відповідно до ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010р.).

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі Мельник проти України (заява №23436/03), колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.99 КАС України, в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року.

Щорічну допомогу на оздоровлення позивач отримав за 2005 рік - у листопаді 2005 року, за 2006 рік в серпні 2006 року, за 2007 рік у вересні 2007 року, за 2008 рік у вересні 2008 року, за 2009 рік - у жовтні 2009 року, за 2010 рік в листопаді 2010 року.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, а тому кожного року при отриманні ним суми вказаної допомоги в неналежному розмірі, починаючи з 2005 року позивач мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (10.01.2011р.), річний строк на звернення до суду з позовом (10.01.2010р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.01.2005р.), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 10.01.2010 року, а за період з 2005-2009 роки позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем до суду ані першої, ані апеляційної інстанції не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання неправомірними дій та зобов`язання нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2005-2009 роки.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 268 ЦК України, оскільки цими положеннями не обмежується строк звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними, а не з позовом до суб'єкта владних повноважень з приводу призначення, перерахунку, надання соціальних виплат, допомоги, компенсації, що є предметом у спірних правовідносинах.

Посилання суду першої інстанції на приписи ст.76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини в даній справі повинні розглядатись, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень, на звернення для оскарження яких Кодексом адміністративного судочинства України встановлено певний строк.

Крім того, положеннями зазначеного Закону встановлено строк звернення до суду з позовом про відшкодування ядерної шкоди, а не з позовом про перерахунок пенсії.

Хибними також є посилання позивача на положення ст.46 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки за змістом цих норм права без обмеження будь-яким строком виплачуються за минулий час лише нараховані та не виплачені суми пенсії.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду, задовольнив позовні вимоги про здійснення перерахунку та проведення виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки, без урахування пропуску позивачем строку для звернення до суду за вказаний період.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за 2005-2009 роки.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст. 99 КАС України, неврахування вищезазначеного Рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про здійснення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом третьої групи та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією посвідчення серії А № 096333 від 27.08.1999 року, та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у 2010 році допомога на оздоровлення виплачена позивачеві у неналежному розмірі в сумі 90 грн.

При нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення відповідачі в порушення вимог законодавства керувались постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні позивачу розміру грошової допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають ч. 4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, колегія суддів зауважує, що норми підзаконних нормативних актів не можуть суперечити нормам законів, а тим більше змінювати їх при вирішенні питання щодо розміру щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, відповідачами неправомірно у 2010 році нараховано грошову допомогу на оздоровлення позивачу в розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому колегія суддів зазначає, що з 10.01.2010 року підстави для невиплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення у відповідності до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) були відсутні, зміни у зазначені статті не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідачів у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на одержання щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ст.70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, що надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами, оскільки у 2010 році останній таким правом не скористався.

Так, постанова Кабінету Міністрів України № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийнята 12 липня 2005 року, а тому застосування її положень до правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, що виникли у 2010 році, є безпідставним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради про відсутність повноважень щодо здійснення перерахунку та проведення виплат щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з наступного.

Згідно ч.5 ст.48 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Матеріалами справи підтверджено, що органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, яке є відповідачем по справі.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня за програмами визначаються Міністерство праці та соціальної політики АРК, головні управління праці та соціального захисту населення обласних, головне управління соціального захисту населення Київської міської, управління праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Згідно п.п. 3.4 постанови встановлено, що нарахування та виплати компенсацій, допомоги певних видів, передбачених Законом України „Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що обовязок щодо здійснення перерахунку та проведення відповідних виплат спірних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік покладений саме на вказаний орган.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про зобовязання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року по справі № 2033/2а-921/11 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити певні дії за 2005-2009 роки.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити певні дії за 2005-2009 роки - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року по справі № 2033/2а-921/11 - залишити без змін.

Ухвала в частині скасування постанови суду першої інстанції та залишення позову без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

В іншій частині ухвала є остаточною та в силу ч.10 ст.183-2 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4