Справа № 815/7198/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/7198/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування Наказу №842 о/с від 28.11.2014 р. про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_2 міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, поновлення на посаді міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_3 №842 о/с від 28.11.2014 р. про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_2 міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, поновити ОСОБА_2 на посаді міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.12.2014 р. по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позову зазначено, що Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 р. по справі №495/8159/14-п закрито провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, чим підтверджується, що позивач не вчиняв грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, розділу II п. 2.2. та розділу IV п. І.І Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, в звязку з чим його протиправно звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений повністю. Визнано протиправним та скасований Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №842 о/с від 28.11.2014 р. про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_2 міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області. Стягнуто з Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2014 р. по день поновлення на посаді.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2014 р. ГУМВС України в Одеській області винесено Наказ №3680 «Про покарання співробітників Білгород-Дністровського МВ ГУМВС», за підписом начальника, генерал-майора міліції ОСОБА_3, яким за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV, п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, розділу II п. 2.2. та розділу IV п. І.І Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 р. №155, що виразилось у керуванні 18.10.2014 р. автомобілем «Опель Омега», номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, проявленої нещирості під час проведення службового розслідування, наказано звільнити з органів внутрішніх справ міліціонер-водія обслуговуючого персоналу і охорони Б.-Дністровського МВ (з обслуговування м. Б.-Дністровський та Б.-Дністровського району) ГУМВС прапорщика міліції ОСОБА_2 за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Зокрема, в означеному Наказі ГУМВС України в Одеській області від 11.11.2014 р. №3680 «Про покарання співробітників Білгород-Дністровського МВ ГУМВС» зазначено, що 18.10.2014 р. о 17:30 год. в м. Б.-Дністровський на перехресті вулиць Шкільна та Ізмаїльська працівниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль «Опель Омега», під керуванням міліціонер-водія обслуговуючого персоналу і охорони Б.-Дністровського МВ (з обслуговування м. Б.-Дністровський та Б.-Дністровського району) ГУМВС прапорщика міліції ОСОБА_2, який керував вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим був доставлений до Б.-Дністровської міської багатопрофільної лікарні, де лікарем вищевказаної лікарні на підставі проведених тестів та результатів алкотесту «Драгер» складено висновок щодо результатів медичного огляду, в якому зазначено, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння. За порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР працівниками ДАІ відносно прапорщика міліції ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У звязку з чим, 28.11.2014 р., на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 11.11.2014 р. №3680 та атестаційного листа від 24.11.2014 р., Начальником ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3, винесено Наказ №842 о/с, яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, старшого прапорщика міліції ОСОБА_2, міліціонер-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ (з обслуговування м.Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) ГУМВС України в області, звільнено з органів внутрішніх справ з 05 грудня 2014 р. у запас Збройних Сил, за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичною підставою для звільнення позивача ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за спірним Наказом №842 о/с від 28.11.2014 р., слугували висновки ГУМВС України в Одеській області, а саме те, що 18.10.2014 р. о 17:30 год. в м. Білгород-Дністровський на перехресті вулиць Шкільна та Ізмаїльська працівниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль «Опель Омега», під керуванням міліціонер-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ (з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) ГУМВС прапорщика міліції ОСОБА_2, який керував вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регламентовано Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 р. №565-XII (зі змінами та доповненнями), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114 (зі змінами та доповненнями), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 р. №565-XII (зі змінами та доповненнями) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Статтею 7 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обовязки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 18 означеного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

На реалізацію вищезазначених норм Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. №114, затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV та визначає сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до п. п. 2, 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, норми якого поширюються і на працівників міліції, передбачено, що особи які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і мають спеціальне звання старшого прапорщика, відносяться до молодшого начальницького складу. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України 22 лютого 2006 р. №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Присяга працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 р. №382, зобов'язує суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Пунктом 3.7 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 березня 2010 р. №90 зобов'язано керівників органів і підрозділів внутрішніх справ вживати суворі заходи дисциплінарного впливу до працівників, які порушують Правила дорожнього руху, а стосовно працівників, які у встановленому законом порядку притягнуті до відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, - за результатами службових розслідувань вирішувати питання про їх звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначено у Висновку службового розслідування, проведеного за фактом порушення транспортної дисципліни співробітником Б.-Дністровського МВ ГУМВС прапорщиком міліції ОСОБА_2 від 07.11.2014 р., 18.10.2014 р. о 17:30год. в м.Білгород-Дністровський на перехресті вулиць Шкільна та Ізмаїльська працівниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль «Опель Омега», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням прапорщика міліції ОСОБА_2, який керував вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

З метою встановлення перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння Білгород-Дністровською міськрайонною багатопрофільною лікарнею проведено медичний огляд ОСОБА_2, за результатами якого складено Висновок від 18.10.2014 р. №85 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому встановлено, що громадянин ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння.

У зв'язку з чим, співробітниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_4 був складений протокол від 18.10.2014 р. про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Водночас, судом першої інстанції було вірно враховано, що за результатами розгляду питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 06.11.2014 р. по справі №495/8159/14-п винесено постанову, якою закрито провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказана Постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 р. набрала законної сили 18.11.2014 р., про що свідчить відповідний запис канцелярії суду на даному судовому рішенні.

Зокрема, в межах розгляду матеріалів УДАІ ГУМВС України в Одеській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, встановлено, що згідно Висновку №85, виданого Білгород-Дністровською міськрайонною лікарнею, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, про що у висновку наявна відмітка, а саме Драгер АRАК 0912 1.05%. Однак, у матеріалах справи відсутній офіційний висновок приладу Драгер АRАК 0912, що підтверджує винність даної особи. Також, відповідно до Висновку Одеського обласного наркологічного диспансеру №4429 від 18.10.2014 року, у ОСОБА_2 вмісту алкоголю не виявлено, у звязку з чим докази, які підтверджують винність ОСОБА_2, а саме те, що він під час керування автомобілем перебував у стані алкогольного сп'яніння - відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України, постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обовязковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та вчинене воно цією особою.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 р. по справі №495/8159/14-п, якою закрито провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, встановлено відсутність діяння (керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння), за яке позивача було звільнено з органів внутрішніх справ оскаржуваним наказом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність та безпідставність видання відповідачем ГУ МВС України в Одеській області Наказу №842 о/с від 28.11.2014 р. про звільнення старшого прапорщика ОСОБА_2 міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, з вищенаведених підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування та підтвердження винесення спірного Наказу №842 о/с від 28.11.2014 р. щодо звільнення старшого прапорщика ОСОБА_2 міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління Міністерства внутрішніх справ України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов