Справа № 826/3502/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3502/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Липська перлина" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідністю «Липська Перлина», звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07 жовтня 2014 року № 02, яким Товариству з обмеженою відповідністю «Липська Перлина» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 292810,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 234248,00 грн., за штрафними санкціями - 58562,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07 жовтня 2014 року № 02.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі наказу від 12 вересня 2014 року № 2664 та повідомлення на перевірку від 12 вересня 2014 року №695/26-55-22-02, згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктом 78.4 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірки Товариство з обмеженою відповідністю «Липська Перлина» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Фортум» () за травень 2014 року, за результатом якої складено акт перевірки від 22 вересня 2014 року № 877/26552202/35633664.

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого Товариством з обмеженою відповідністю «Липська Перлина» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті (рядок 25 Декларації) на загальну суму 234 248 грн., в тому числі у травні 2014 року на загальну суму 71228 грн., у червні 2014 року на суму 123 625 грн., у липні 2014 року на суму 39395,00 грн.

За результатом розгляду, заперечення позивача залишені без задоволення, висновки акту перевірки від 22 вересня 2014 року № 877/26552202/35633664 - без змін.

Податковим повідомленням - рішенням Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07 жовтня 2014 року № 02, Товариству з обмеженою відповідністю «Липська Перлина» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 292810,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 234248,00 грн., за штрафними санкціями - 58562,00 грн.

За результатом адміністративного оскарження, спірне податкове повідомлення - рішення від 07 жовтня 2014 року № 02 - залишене без змін, скарги - без задоволення. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, а тому податкове повідомлення-рішення протиправне та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції вірно зазначає, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та «ТОВ «БК «Фортум», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Судом першої інстанції встановлено, що відносини між TOB «Липська Перлина» (Замовник) і TOB «БК «Фортум» Підрядник) у періоді, що перевірявся, базувались на Договорі підряду № 030314 від 03 березня 2014 року (далі за текстом також - Договір).

При чому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що роботи за вказаним договором проводились з 01.04.2014 року по 31.03.2015 року (П. 1.2. Договору), а перевірка проводилась лише за травень 2014 року і відповідач прийшов до висновку про безтоварність вказаної угоди у травні 2014 року.

Так, відповідно до п.1.1. Договору Підрядник зобов'язується виконувати своїми силами роботи: «Поточний ремонт нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: Україна, 01001, місто Київ, провулок Музейний, 4-А» і здати вказані роботи Замовнику в встановлений договором строк, а Замовник - прийняти від Підрядника виконані роботи за актом прийому-передачі виконаних робіт та оплатити виконані роботи згідно з умовами Договору.

Факт виконання вищевказаного Договору в період, що перевірявся, посвідчується актами прийняття виконаних підрядних робіт, а саме: акт № 0506/01 прийняття виконаних підрядних робіт (поточний ремонт будівлі за травень 2014 року) від 06 травня 2014 року; акт № 0507/01 прийняття виконаних підрядних робіт (поточний ремонт будівлі за травень 2014 року) від 07 травня 2014 року; акт № 0508/01 прийняття виконаних підрядних робіт (поточний ремонт будівлі за травень 2014 року) від 08 травня 2014 року; акт № 0512/01 прийняття виконаних підрядних робіт (поточний ремонт будівлі за травень 2014 року) від 12 травня 2014 року.

За результатами дослідження вищеперелічених первинних документів колегія суддів прийшла до висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону №996 та Положення №88. Вказано обставина не заперечувалась відповідачені ані в Акті перевірки, ані в судових засіданних судів першої та апеляційної інстанцій.

Так, досліджуючи акти приймання будівельних робіт, колегією суддів встановлено, що вони в повній мірі відображають зміст та обсяг отриманих будівельних робіт, із зазначенням конкретного виду вчинених робіт, скільки матеріалу використано тощо. При цьому, до актів виконаних робіт долучено відомості дефектів з повним переліком робіт, часу та матеріалів, що мають бути виконані контрагентом. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснювальна записка по заробітній платі робітників-будівельників, відомості ресурсів, з якої вбачається кількість задіяних до виконання ремонтних робіт працівників, машин та механізмів, будівельних матеріалів тощо, що також підтверджують фактичність та реальність виконаних робіт (отриманих послуг) від зазначених вище контрагентів. Наявні в матеріалах справи документи являються належними доказаним на підтвердження реальності укладеного договору.

В ході виконання умов Договору «БК «Фортум» було належним чином оформлено та виписано податкові накладні: № 1 від 05 травня 2014 року, № 3 від 07 травня 2014 року, № 4 від 08 травня 2014 року, № 5 від 12 травня 2014 року.

Суд першої інстанції, вірно зазначає, що вказані податкові накладні оформлені у відповідності до п. 201.1 ст. 201 Розділу V ПКУ та «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказами Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 та Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, що підтверджує право позивача на включення сум податку на додану вартість по взаємовідносинах із TOB «БК «Фортум» до податкового кредиту. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем ні в акті перевірки, ні в судових засіданнях.

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання будівельних робіт та фактичність придбання таких робіт позивачем з метою їх використання у власній господарській діяльності, слід зазначити.

Вищим адміністративним судом України в своєму листі від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11 наголошено на необхідності встановлення реальності операцій, наявності мети платника податку у досягненні господарського ефекту від її здійснення, виходячи з окремих особливостей обігу того чи іншого економічного ресурсу (товару, роботи, послуги).

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у в сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як свідчить матеріали справи ТОВ «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА» є юридичною особою, створеною та зареєстрованою в передбаченому законодавством порядку 12.12.2007 року.

Основними видами діяльності ТОВ «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА» є: купівля та продаж власного нерухомого майна (Код КВЕД 68.10); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20); агентства нерухомості (основний) (Код КВЕД 68.31); управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (Код КВЕД 68.32); консультування з питань комерційної діяльності й керування (Код КВЕД 70.22); дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (Код КВЕД 73.20).

Тобто, одним із основних видів діяльності ТОВ «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА» є надання в оренду нежитлових приміщень на підставі відповідних договорів оренди. Предметом таких договорів оренди є офісні приміщення ділового центру «Європа» за адресою: м. Київ, пров. Музейний, 4А, 61,6 % якого належить позивачу на праві власності.

Право власності Позивача на вказані приміщення підтверджується Договором купівлі-продажу 62/100 частин нежилого приміщення будинку від 19 лютого 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Діловий центр Європа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА».

На виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року про витребування доказів, позивачем надано суду копії вказаного Договору а також копії Акту приймання-передачі 62/100 частин нежилого будинку, площею 2859,75 кв м по провулку Музейному, 4 (літ. А) в м. Києві від 19.02.2008 року та копії Витягів про державну реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.206-210 Т.2).

Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача, що Торговий центр «Європа» знаходився в самому епіцентрі подій, які відбувались протягом січня - березня 2014 року. При цьому, основні протистояння в той час відбувались на вул. Грушевського, тобто безпосередньо перед офісним центром «Європа», в зв'язку з тим, що приміщення ТЦ «Європа» зазнали пошкоджень у позивача виникла необхідність проведення ремонтних робіт, для чого і було укладено договір із ТОВ «БК «ФОРТУМ».

Враховуючи викладене, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що між фактом отримання послуг відповідно до Договору підряду № 030314 від 03 березня 2014 року та звичайною господарською діяльністю ТОВ «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА» існує прямий зв'язок.

Так, на підтвердження того факту, що офісний центр «Європа» зазнав значних пошкоджень внаслідок подій, що відбувались в січні - березні 2014 року, позивачем надано суду та долучено до матеріалів справи висновки відповідних контролюючих органів.

Зокрема, на запит ТОВ «Астапов і партнери» - юридичної фірми, що орендувала приміщення в офісному центрі «Європа» Державною установою «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» було відібрано проби повітря у приміщеннях за адресою: м. Київ, Музейний пров., 4А БЦ «Європа». Відповідно до складених протоколів дослідження повітря житлових і громадських приміщень вміст ангідриду сірчастого перевищував середньодобову граничну допустиму концентрацію в 4- 6 разів. Діоксид сірки - це неорганічна бінарна сполука складу 802, яка являє собою газ з різким задушливим запахом, є отруйним, хоч і значно менше, ніж сірководень. Наявність його в повітрі в кількості 0,33 мг/дм3 і більше викликає задишку і запалення легенів.

Вказані доводи також підтверджуються копіями відповідей Торгово-промислової палати України та Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві, копіями договорів оренди нежитлових приміщень та додаткових угод до вказаних договорів, відповідно до яких деякі орендарі відмовились від подальшого використання приміщень, а деяким орендарям було зменшення розмір орендної плати в зв'язку із неможливістю використовувати приміщення за призначенням.

Таким чином, позивачем в повній мірі доведено необхідність залучення контрагента для виконання поточних ремонтних робіт у офісах позивача.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «БК «ФОРТУМ» зареєстроване 05 листопада 2013 року.

Основними видами діяльності ТОВ «БК «ФОРТУМ», в тому числі і на момент здійснення господарських операцій із ТОВ «ЛИПСЬКА ПЕРЛИНА» визначено: Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний) (Код КВЕД 41.20); інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (Код КВЕД 43.99); неспеціалізована оптова торгівля (Код КВЕД 46.90); діяльність у сфері архітектури (Код КВЕД 71.11); технічні випробування та дослідження (Код КВЕД 71.20); ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів (Код КВЕД 33.17).

При цьому, будь яких доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання знятих зобов'язань, в акті перевірки співробітниками ДПС не наведено, і суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що укладення договору підряду відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків, а також те, що договір укладено з метою настання реальних наслідків.

Разом з тим, позивачем були надані всі первинні документи, що передбачені чинним податковим законодавством, в тому числі договір, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та інші документи, які підтверджують фактичне отримання будівельних робіт від ТОВ «БК «ФОРТУМ».

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції досліджено всі первинні документи надані позивачем на підтвердження реальності та товарності укладених договорів, та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аналіз зазначених вище документів свідчить, що в них наявні всі необхідні реквізити, яким має відповідати первинний документ, відповідно до вимог чинного законодавства. у вказаних документах зафіксовано факти здійснення господарських операцій

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, аналіз зазначених вище актів свідчить, що в них наявні всі необхідні реквізити, яким має відповідати первинний документ, відповідно до вимог чинного законодавства. Жодним нормативним актом не визначено яким має бути опис обсягу господарської операції в первинному документі. В актах зафіксовано факти здійснення господарських операцій, а тому позивачем належним чином підтверджено правомірність віднесення витрат, понесених позивачем у зв'язку із з отриманням послуг від контрагентів, до складу валових витрат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що операції позивача з його контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, а факт надання послуг за спірним договором, використання позивачем отриманого товару та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право позивача на віднесення понесених витрат до складу податкового кредиту та врахування при формуванні прибутку підтверджується представленими суду первинними фінансово-господарськими документами та наявністю очевидного зв'язку витрат з господарською діяльністю позивача.

Також слід зазначити, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в якості свідка був допитаний директор ТОВ «Липська Перлина» ОСОБА_2, який пояснив яким чином було укладено спірний договір та яким чином виконувались будівельні роботи.

Зокрема, директор позивача пояснив, що Договір було укладено директорами обох товариств, передано за допомогою факсимільного зв'язку із подальшим обміном оригіналами примірників, що відповідає загальному порядку укладення господарських договорів, передбаченому ст. 181 ГК України. Такий порядок не передбачає переміщення службових осіб підприємств, що має бути оформлено звітними документами, характерними для відряджень.

Що стосується виконання поточних ремонтних робіт, то допитаний в якості свідка ОСОБА_2 пояснив та позивачем до суду надано документи на підтвердження тих обставин, що деякі орендарі відмовились від подальшої оренди приміщень, що надало можливість вільного доступу до вказаних приміщень і можливість здійснювати ремонт останніх. Також, деякі приміщення використовувались частково, що також надавало можливість для проведення відповідного ремонту приміщень.

Так, позивачем надані Договори оренди укладені між позивачем та ТОВ «Діловий центр Європа» та орендарями, відповідні додаткові угоди, а також, листи орендарів про припинення дії договорів оренди у зв'язку з тим, що починаючи з 19 січня 2014 року на вулиці Грушевського у безпосередній близькості до будинку № 4 по Музейному провулку проходять масові акції протесту із блокуванням під'їзду до офісного центру.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що пояснення свідка підтверджують реальність господарських операцій та фактичне отримання послуг від спірного контрагента.

При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження висновків про безтоварність господарських операцій.

Враховуючи, предмет спірних правочинів, беручи до уваги вид діяльності позивача та його контрагентів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з його контрагентами підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище операції використано позивачем у власній господарській діяльності.

Висновки про безтоварність, що покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтується виключно на висновках акту ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 28 серпня 2014 року № 184/08-27-2211/38964968 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Фортум» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року»

Однак, вказані посилання не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, згідно з п. 73.5 Податкового кодексу України зустрічні звірки проводяться органами державної податкової служби виключно з метою отримання податкової інформації.

При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства можуть робитися контролюючим органом виключно на підставі проведеної перевірки, а не звірки.

Крім того, як звертає увагу Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 10.06.2013р. у справі № К/9991/69832/12, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Також слід зазначити, щодо відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів, то відповідно до ст. 47 Податкового кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення контрагентом своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що діяльність платника податку, його взаємозалежних або афілійованих осіб спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Так, при розгляді справи судом першої інстанції було перевірено чи мали операції між позивачем та його контрагентами мали реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов'язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

Відповідачем, в порушення ст.71 КАС України, доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що контрагенти позивача не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ним не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять товарність та реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності обох підприємств, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження, а вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 01 липня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.