Справа № 807/46/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 876/8952/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» звернулася до суду з позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби, в якому просить визнати протиправним дії відповідача по проведенню позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Вектор» по взаємовідносинах із ТзОВ «БК Уровень» за вересень 2011 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.10.2012 року № 000220/22-0/20430808, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 35 200,00 грн., в тому числі за основним платежем 28 160,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7 040,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач самостійно допустив працівників Ужгородської МДПІ Закарпатської області Державної податкової служби до проведення перевірки, зауважень та скарг під час проведення перевірки не надав, посадові особи позивача були ознайомленні з наказом та направленням на перевірку, в звязку з чим відсутні підстави вважати дії відповідача неправомірними по проведенню позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Вектор».

Суд першої інстанції зазначив, що з ДПІ у Московському районі м. Харкова надійшов акт перевірки від 26.06.2012 року за № 202/2220/34469785 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Уровень»» щодо документального підтвердження господарських відносин, із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період вересень 2011 року, березень 2012 року», згідно якого товариство не знаходиться за адресою, зазначеною у свідоцтві про державну реєстрацію: 61153, м. Харків, вул. 50-річчя ВЛКСМ, буд. 56. Відділом податкової міліції ДПІ у Московському районі м. Харкова складено довідку від 14.03.2012 року № 819 про невстановлення фактичного місцезнаходження ТОВ «БК «Уровень»» за вказаною адресою. На момент складання вищезазначеного акту товариством не надано письмові пояснення та документи щодо підтвердження господарської діяльності за вересень 2011 року.

Згідно акту перевірки від 26.06.2012 року за № 202/2220/34469785 встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення господарських операцій ТОВ «БК «Уровень»» по ланцюгу постачання, в тому числі і з ТОВ «ВКФ «Вектор».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що Ужгородською МДПІ Закарпатської області Державної податкової служби документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ ВКФ «Вектор», за результатами якої був складений акт № 945/22-0/20430808 по взаємовідносинах підприємства з ТОВ «БК «Уровень», була проведена з грубим порушенням норм податкового законодавства.

Вважає, що наказ Ужгородської МДПІ від 13.09.2012 року № 575 на проведення перевірки винесений з порушенням чинного законодавства України, а саме: п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, а дії податкового органу по проведенню документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «ВКФ «Вектор» є протиправними.

Апелянт звертає увагу на те, що запит «Про надання інформації» № 2563/10/22-0 від 10.09.2012 року було вручено під розпис головному бухгалтеру ТОВ «ВКФ «Вектор» представником Ужгородської МДПІ 13.09.2012 року. Одночасно з письмовим запитом представнику підприємства також було надано наказ № 575 «Про проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВКФ «Вектор» від 13.09.2012 року. Тобто, фактично Ужгородською МДПІ не було надано ТОВ «ВКФ «Вектор» десятиденного строку для підготовки відповіді на запит, передбаченого п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, про що свідчать також дати прийняття документів, а саме: запит податкового органу «Про надання інформації» підготовлено 10.09.2012 року, наказ про проведення перевірки 13.09.2012 року.

Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що ТОВ «ВКФ «Вектор» включено до податкового кредиту суму, яка підтверджена податковою накладною № 410 від 30.09.2011року, виданою ТОВ «БК «Уровень», яка заповнена відповідно до встановленого порядку, що не спростовує відповідач. На час видання податкової накладної контрагент був зареєстрованим платником ПДВ, знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, відомості про нього були належним чином підтверджені (в тому числі адреса місцезнаходження), тобто мав повний обсяг правоздатності та дієздатності.

Неправомірним є посилання суду в обґрунтування висновків щодо порушення ТОВ «ВКФ «Вектор» податкового законодавства на акт перевірки ДПІ у Московському районі від 26.09.2012 р. № 945/22-0/20430808 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Уровень», складений відносно контрагента ТОВ «БК «Уровень, оскільки даний документ стосується дотримання податкового законодавства саме контрагентом. Також дані акту перевірки відносно ТОВ «БК «Уровень» без притягнення його до відповідальності за порушення податкового законодавства не можуть бути безумовною підставою для встановлення факту порушень, оскільки акт не є рішенням субєкта владних повноважень, а є проміжним документом.

Крім того, апелянт зазначає, що ТзОВ «ВКФ «Вектор» не має жодного відношення до ТОВ «ОНІКС» та до правовідносин, які виникли між ТОВ «БК «Уровень» та ТОВ «ОНІКС», а отже ТОВ «ВКФ «Вектор» не може нести відповідальність за будь-які порушення, допущені контрагентом чи контрагентами контрагента, оскільки платники податків несуть самостійну відповідальність за порушення податкового законодавства.

Також вказує на те, що самі по собі порушення ТОВ «БК «Уровень», допущені ним під час провадження господарської діяльності, не є і не можуть бути свідченням недобросовісності позивача та отримання ним незаконної податкової вигоди по взаємовідносинам із таким контрагентом. Існування ж обставин, які свідчать про наявність причинного звязку між діями позивача та допущеними ТзОВ «БК «Уровень» правопорушеннями, як підстави для відповідальності позивача, податковим органом не доведено.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним дій відповідача по проведенню позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Вектор» по взаємовідносинах із ТзОВ «БК Уровень» за вересень 2011 року:

Встановлено, що 13 вересня 2012 року начальником Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції було прийнято наказ за № 575 від 13.09.2012 року «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача».

Згідно вищезазначеного наказу та направлення №511/22-0 від 13 вересня 2012 року було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «ВКФ «Вектор» з питань правомірності нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТзОВ «БК Уровень» за вересень 2011 року та правомірного відображення сум у складі витрат по операціях з вищенаведеним контрагентом за 3-ій квартал 2011 року, за результатами якої складено акт № 945/22-0/20430808 від 26 вересня 2012 року.

В ході перевірки встановлено порушення ТзОВ «ВКФ «Вектор» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188,п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого за вересень 2011 року позивачу зменшено суму податкового кредиту на 28160,00грн.

На підставі акту перевірки 11 жовтня 2012 року відповідачем було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення за №000220/22-0/20430808, яким ТзОВ «ВКФ «Вектор» визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 35200,00 грн, з яких 28 160.00 грн. за основним платежем та 7040,00 грн. штрафними (фінансовими) санкціями.

Пункт 79.1 статті 79 ПК України встановлює, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених норм Податкового кодексу України суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки виникає за умови завчасного надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязків письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 78.5 ст. 78 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Вказана норма регламентує умови та порядок допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Так, відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У разі недотримання працівниками контролюючого органу умов та порядку допуску до перевірки платник вправі не допустити посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної перевірки, як це передбачено абзацом другим пункту 81.1 статті 81 ПК України.

З аналізу наведених норм випливає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Приймаючи до уваги те, що за результатами поведеної перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, а отже фактично реалізована компетенція податкового органу на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, на думку колегії суддів, оспорювані дії ДПІ не є такими, що порушують права позивача. У спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов'язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки, яке може бути предметом спору.

Згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, третя особа Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Таким чином, на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Відтак, з огляду на наведені обставини, позовні вимоги ТзОВ «ВКФ «Вектор в частині визнання протиправним дій відповідача по проведенню позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Вектор» по взаємовідносинах із ТзОВ «БК Уровень» за вересень 2011 року до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 11.10.2012 року № 000220/22-0/20430808:

Встановлено, що згідно договору підряду від 22.08.2011 року за № 22/08-11 підрядник (ТзОВ «Будівельна компанія «Уровень») власними або залученими силами зобовязується здійснити благоустрій території на автозаправній станції (АЗС) №14 замовника (ТзОВ «Вектор») у відповідності та в обємах, зазначених у розробленій кошторисній документації, а замовник зобовязується надати підряднику обсяг робіт, передати затверджену кошторисну документацію, забезпечити прийом виконаних робіт і їх оплату. Автозаправка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Миру, 148. Ціна договору складає 168 960,00 грн., у склад ціни входять витрати на матеріали, виконання будівельно-монтажних робіт, інвентар, включаючи заготівельно-складські, транспортні та інші витрати, які передбачені кошторисною документацією. Підрядник приступає до виконання робіт на протязі трьох календарних днів з моменту тідписання даного договору і затвердження замовником кошторисної документації, термін виконання робіт по договору до 30.09.2011 року. Здача та прийняття робіт по цьому договору здійснюється по актах виконаних підрядних робіт за формою КБ-2 та довідки КБ-3, які складаються між сторонами.

Позивач включив до податкового кредиту суму ПДВ за вересень 2011 року 28 160,00 грн. по податковій накладній ТзОВ «Будівельна компанія «Уровень» від 30.09.2011 року № 410 за благоустрій АЗС № 14 по акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2011 року б/н згідно договору підряду від 22.08.2011 року № 22/08-11.

Підпунтом 14.1.181 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону...».

Відповідно до підп. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, підставою для нарахування податкового кредиту є видана платником податку на вимогу покупця податкова накладна.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право платника ПДВ на податковий кредит у тому разі, якщо відповідні товари ним реально не придбавалися, або якщо витрати на таке придбання реально не понесені тощо. При цьому посилання податкового органу чи суду на нікчемність правочину не є обов'язковою необхідною передумовою для розгляду господарських операцій як таких, що вчинені з порушенням вимог податкового законодавства.

Як видно з матеріалів справи, зобов'язання за договором підряду між позивачем та ТзОВ «БК «Уровень» виконувались сторонами у повному обсязі, роботи по благоустрою АЗС №14 були виконані і факт виконання робіт підтверджується долученими до матеріалів справи договором, податковою накладною, актом виконаних робіт від 30.09.2011 року, довідкою про вартість виконаних робіт за вересень 2011 року. Вказані первинні документи оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, реальність наданих ТОВ «БК «Уровень» послуг стверджується тим, що товариством відображено у власній податковій звітності зобовязання з ПДВ, які виникли внаслідок надання послуг ТзОВ «ВКФ «Вектор». А саме: дані операції включено в Уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок ТзОВ «БК «Уровень» у жовтні 2011 року (звітний період, за який виправляються помилки вересень 2011р.), який було подано до ДПІ у Московському районі м. Харків 31.10.2011 року за реєстраційним № НОМЕР_1, що підтверджується квитанцією № 2 про прийняття звіту.

Що стосується посилань ДПІ на акт перевірки ДПІ у Московському районі м. Харкова який вказує про відсутність ТзОВ «БК «Уровень», як платника податку, за місцем державної реєстрації, твердженням про наявність ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності, суд апеляційної інстанції зазначає:

Встановлення факту незнаходження контрагента за місцем реєстрації, неподання податкової звітності та недостатність у нього трудових, виробничих або інших ресурсів не є обставинами, які самі по собі позбавляють правового значення виданих контрагентом підприємства податкових накладних, що виключає відповідальність платника податків (позивача).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що податкове законодавство не ставить у залежність формування позивачем податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

На момент виконання сторонами договірних зобов'язань ТзОВ «БК «Уровень» не було припинено у визначеному законом порядку та було зареєстроване належним чином. Відсутність платника податків за місцем реєстрації, на думку колегії суддів, не може свідчити про нереальність здійснення правочинів.

ТзОВ «БК «Уровень» на момент вчинення господарської операції, видачі податкової накладної було зареєстроване платником ПДВ, що не заперечується ДПІ, а отже видача ним податкової накладної є правомірною.

Також слід зазначити, що під час розгляду справи відповідачем не надано жодного рішення суду, прийнятого в порядку ст.234 ЦК України щодо фіктивності правочину, тобто щодо вчинення правочину без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; рішення суду про визнання правочину з контрагентом недійсним з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст.228 ЦК України; рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст.207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав їх невідповідності вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які б відповідно до норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не надано вироку або іншого рішення суду, прийнятого в рамках кримінального провадження, відносно посадових осіб позивача або контрагента позивача, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями або реєстрації/перереєстрації підприємства контрагента позивача на підставних осіб.

Що стосується посилань ДПІ на дані «Деталізованої інформації по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого вставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» за вересень 2011 року», суд апеляційної інстанції зазначає, що ними були встановлені взаємовідносини між ТзОВ «БК «Уровень»» та ТзОВ «ОНІКС». Як було встановлено під час розгляду справи, позивач не має жодного відношення до ТзОВ «ОНІКС» і, як було зазначено вище, не може нести відповідальність за будь-які порушення, допущені контрагентом і тим більше, допущені контрагентом контрагента.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив реальність господарської операції, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.ст. 198, 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, ч. 4 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі №807/46/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Вектор» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.10.2012 року № 000220/22-0/20430808 Ужгородської МДПІ Закарпатської області Держаної податкової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.07.2015 року.