Справа № 826/2181/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08 травня 2015 року 15 год. 00 хв. № 826/2181/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Ельба-Інвест" до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Шульги Ірини Юріївни та державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов приватного підприємства "Ельба-Інвест" (далі - позивач) до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Шульги Ірини Юріївни (далі - відповідач-1) та реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2, реєстраційна служба) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 13 листопада 2014 року № 17194544 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (далі - оскаржуване рішення);

- зобов'язання відповідача-2 провести державну реєстрацію припинення (скасування) обтяження речового права на все нерухоме майно позивача, яке накладено постановою слідчого СВ ПМ ДПА у місті Києві Діденко Ю.М. від 07 вересня 2011 року у рамках кримінальної справи № 51-3429 та зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 07 вересня 2011 року, номер запису 11581641 (далі - обтяження речового права);

- зобов'язання відповідача-2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення (скасування) обтяження речового права.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про звільнення нерухомого майна позивача з-під арешту, що є підставою до скасування усіх обтяжень, вчинених у межах кримінальної справи № 51-3429.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10 березня 2015 року представником позивача надано суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача-1;

- зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2) провести державну реєстрацію припинення (скасування) обтяження речового права;

- зобов'язання відповідача-2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення (скасування) обтяження речового права;

- зобов'язання відповідача-2 скасувати запис № 11581641, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 07 вересня 2011 року реєстратором першої Київської державної нотаріальної контори щодо об'єкту обтяження: все майно позивача на підставі постанов слідчого СВ ПМ ДПА у місті Києві від 07 вересня 2011 року у рамках кримінальної справи № 51-3429.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У ході судового розгляду справи представник позивача позов, з урахуванням уточнень, підтримала та просила задовольнити його повністю, а представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 16 березня 2015 року судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем 13 листопада 2014 року подано до реєстраційної служби заяву за реєстраційним номером 8940064 про проведення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна позивача згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року у справі № 758/5842/14-ц, яким звільнено з-під арешту нерухоме майно позивача, що накладений у рамках кримінальної справи № 51-3429.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження нерухомого майна позивача з підстав того, що подані документи містять суперечливі відомості з даними реєстру.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, стосовно заявленої позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник).

Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4, ст. 8, ч. 2 ст. 9, ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених п.п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 75 Порядку № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Позивачем надано відповідачу рішення Подільського районного суду міста Києві від 15 липня 2014 року у справі №758/5842/14-ц, як таке, яке, на думку позивача, підтверджує факт зняття обтяження з перерахованих у позові об'єктів нерухомого майна. У резолютивній частині вказаного рішення зазначено "звільнити з-під арешту нерухоме майно приватного підприємства "Ельба-Інвест", який накладено в рамках кримінальної справи № 51-3429" та перераховано ці об'єкти нерухомого майна.

У матеріалах реєстраційної справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 29445124 від 13 листопада 2014 року, з якої вбачається, що державним реєстратором 10 жовтня 2013 року внесено запис про те, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер 39649139, виданий 12 вересня 2013 року, видавник: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, внесено запис про обтяження на все нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 11581641.

Згідно з п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значилась інформація, що на усе майно, яке належить позивачу, накладено арешт, проте, неможливо встановити, у рамках якої справи (кримінальної, цивільної, господарської чи адміністративної) накладено арешт на усе майно позивача.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 15 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Як вбачається з реєстраційної справи, накладення арешту здійснено виконавчою службою, а тому підставою для скасування даного запису є надання відомостей виконавчої служби про зняття арешту з спірного майна.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про зняття арешту.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що заявлена вимога про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про зобов'язання відповідача провести (внести, скасувати) державну реєстрацію припинення (скасування) обтяження речового права суд зазначає наступне.

Судом уже встановлено, що арешт на нерухоме майно накладено відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, разом з тим інформації про те, у рамках якого провадження арешт накладено, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься, а тому суд вважає, що вимога про скасування державної реєстрації припинення (скасування) обтяження речового права є необґрунтованою.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу на положення постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тобто, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Враховуючи вище викладене та зважаючи, що судом не встановлено протиправності у діях державного реєстратора, суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача провести (внести, скасувати) державну реєстрацію припинення (скасування) обтяження речового права є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов приватного підприємства "Ельба-Інвест" до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Шульги Ірини Юріївни та державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єктів владних повноважень та відсутністю з їх сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову приватного підприємства "Ельба-Інвест".

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин