Справа № 805/1778/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1778/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Справа № 805/1778/15-а

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м.Маріуполь

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 23 червня 2015 року надав через канцелярію суду клопотання відповідно до якого просив суд справу розглянути в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 23 червня 2015 року надав через канцелярію суду клопотання про розгляду справи без його участі.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у письмовому провадженні за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за кодом ЄДРПОУ 00191158, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи.

Відповідач, Спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю,повнотою нарахування і сплати податків та зборів,установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

Посадовими особами відповідача у період з 01.03.2015 року по 20.03.2015 року відповідно до п.200.10 ст. 200 та в порядку статті 76 Податкового кодексу України проводилась камеральна перевірка даних ПАТ «МК «Азовсталь» щодо правомірності нарахування від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року за результатами чого складено акт №76/28-03-40/00191158 від 20.03.2015 року.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.198.6 ст. 198, п.200.1, 200.3 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено податковий кредит та від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на суму ПДВ 702160 грн., яке підлягає зменшенню;

- п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2015 року на суму 702160 грн., яке підлягає зменшенню.

Зі змісту акту перевірки вбачається що, порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентом КП «Компанія «Вода Донбасу».

Зокрема зазначено, що відповідно до додатку №5 та реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року ПАТ «МК «Азовсталь» включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 646357,32 грн. по податковим накладним отриманим від КП «Компанія «Вода Донбасу», однак згідно податкової інформації сума податкових зобов’язань КП «Компанія «Вода Донбасу» за січень 2015 року становить 0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за січень 2015 року не надано та не задекларовано свої податкові зобов’язання.

Таким чином, відповідачем робиться висновок, що контрагентом ПАТ «МК «Азовсталь» не надано до контролюючого органу декларації з ПДВ та не задекларовано податкові зобов’язання, та як наслідок податковий кредит позивачем сформовано за рахунок підприємства ризикової категорії, що задіяно у формуванні схемного податкового кредиту.

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки №76/28-03-40/00191158 від 20.03.2015 року направив начальнику СДПІ з обслуговування ВП у м. Донецьку МГУ Міндоходів заперечення від 01.04.2015 року за №02/309.

Відповідач листом від 08.04.2015 року за №862/10/28-03-40-10 надав відповідь на заперечення по акту перевірки, відповідно до якої повідомив, що висновок щодо порушень податкового законодавства залишається без змін.

Позивачем з підстав обґрунтованості заявленого права на податковий кредит надано суду пояснення, відповідно до яких зазначено, що, податковий кредит за грудень 2014 року по вказаним у акті постачальникам сформовано на підставі права, що виникло у зв’язку з отриманням податкових накладних, та первинних документів, за фактом придбання товарів та послуг ПАТ «МК «Азовсталь» у РВУ КП «Компанія «Вода Донбасу» в розмірі ПДВ 700377 грн. та у Донецької залізниці АСУ «Экспресс» в розмірі ПДВ 1782,49 грн., загалом 702159,79 грн.

Так само, згідно з пунктами 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит за січень 2015 року по вказаним у акті перевірки постачальникам сформовано на підставі права, що виникло у зв’язку з отриманням податкових накладних та первинних документів, за фактом придбання товарів та послуг ПАТ «МК «Азовсталь» у РВУ КП «Компанія «Вода Донбасу» в розмірі ПДВ 646357,32 грн.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у грудні 2014 року та січні 2015 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Компанія «Вода Донбасу» виконувались зобов’язання по взаємовідносинах з ПАТ «МК «Азовсталь» за договором на послуги з централізованого водопостачання №2 від 18.01.2011 року. Надані послуги з централізованого водопостачання за вищевказаним договором підтверджується наступними документами, що знаходяться в матеріалах справи, а саме: додатковими згодами до договору № 14 від 13.12.2013 року та № 17 від 12.02.2015 року; рахунками-фактурами № 1446 від 09.12.2014 року на загальну суму 1488942 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 248157 грн., №1449 від 19.12.2014 року на загальну суму 1295481,60 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 215913,60 грн., №1469 від 29.12.2014 року на загальну суму 1417840,20 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 236306,70 грн., №4 від 09.01.2015 року на загальну суму 1547229,60 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 257871,60 грн., №7 від 19.01.2015 року на загальну суму 1475107,20 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 245851,20 грн., №26 від 29.01.2015 року на загальну суму 855807,12 грн. враховуючи ПДВ в розмірі 142634,52 грн., які крім того, є актами прийому - передачі виконаних робіт.

Також, до матеріалів справи долучено виписки банку ПАТ «ПУМБ» за 10.12.2014 року про перерахування на рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» оплати за постачання технічної води в розмірі 1488 942 грн. в т.ч. ПДВ 248157 грн. згідно рахунку-фактури №1446 від 09.12.2014 року, за 19.12.2014 року про перерахування на рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» оплати за постачання технічної води в розмірі 1295 481,60 грн. в т.ч. ПДВ 215913,60 грн. згідно рахунку-фактури № 1449 від 19.12.2014 року, за 19.12.2014 року про перерахування на рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» оплати за постачання технічної води в розмірі 1417840,20 грн. в т.ч. ПДВ 236306,70 грн. згідно рахунку-фактури № 1469 від 29.12.2014 року, за 09.01.2015 року про перерахування на рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» оплати за постачання технічної води в розмірі 1547229,60 грн. в т.ч. ПДВ 257871,60 грн. згідно рахунку-фактури 4 від 09.01.2015 року, за 29.01.2015 року про перерахування на рахунок КП «Компанія «Вода Донбасу» оплати за постачання технічної води в розмірі 855 807,12 грн. в т.ч. ПДВ 142634,52 грн. згідно рахунку-фактури № 26 від 29.01.2015р.

Крім того, про реальність господарських операцій між ПАТ «МК «Азовсталь» та його контрагентом КП «Компанія «Вода Донбасу» за договором №2 від 08.01.2011 року свідчить той факт, що виконанні останніми роботи використані позивачем у власній господарській діяльності, про що свідчать виписані податкові накладні №2/06 від 09.01.2015 року на суму ПДВ 257871,60 грн., №14/06 від 19.01.2015 року на суму ПДВ 245851,20 грн., №43/06 від 29.01.2015 року на суму ПДВ 142634,52 грн. та вищезазначені акти прийму – передачі виконаних робіт (рахунки-фактури).

Суми податку на додану вартість по вказаних податкових накладних було включено до складу податкового кредиту у січні 2015 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Відповідачем у акті перевірки робиться висновок, що контрагент позивача КП «Компанія «Вода Донбасу» у зв’язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів, не задекларував об’єкти оподаткування та податкові зобов’язання з ПДВ, оскільки не надав за січень 2015 року податкові декларації до податкового органу, а отже у позивача відсутнє право на податковий кредит.

Суд вважає висновки відповідача такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках,визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом,на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.6 статті 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредитку виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну території України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача. Під час перевірки ПАТ «МК «Азовсталь» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та КП «Компанія «Вода Донбасу».

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та КП «Компанія «Вода Донбасу» і Донецької залізниці не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Державного бюджету Україн и на користь Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (код ЄДРПОУ 00191158) судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Повний текст постанови складено та підписано 24 червня 2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.