Справа № 826/5077/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2015 року 16:50 № 826/5077/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № , -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2, складеного за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати нею податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року, документально та нормативно не підтверджуються. Зокрема, позивач наголошує на тому, що відповідачем був зроблений висновок про відсутність у ФОП ОСОБА_1 законних підстав для формування податкового кредиту за звітні періоди січень, лютий, квітень і травень 2014 року за рахунок витрат на будівельні матеріали та підрядні ремонтно-будівельні роботи нерухомого майна (основних засобів), що були здійснені позивачем для ремонту приміщення добудови магазину «Делікат», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, незважаючи на те, що вказані витрати підтверджуються всіма необхідними та належним чином оформленими первинними і розрахунковими документами, що не заперечується перевіряючим в тексті акта перевірки. Більш того, як стверджує позивач, відповідачем безпідставно не був врахований той факт, що частина приміщення магазину добудовою до нього належить позивачу на праві приватної власності та використовується ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності - здається в оренду суб'єктам господарювання (зокрема, в перевіряємий період - ФОП ОСОБА_2). Також, позивач акцентує увагу на тому, що винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення за формою «В1» від 10.03.2015 року № не відповідає предмету перевірки та висновкам, викладеним в акті від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2. Крім того, в судовому порядку встановлено протиправність донарахувань за наслідками проведення попередньої документальної перевірки та скасовані податкові повідомлення-рішення від 28.04.2014 року № і № (постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2014 року по справі № 826/6446/14), що покладені в основу оспорюваного в межах цього позову податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 16.04.2015 року.

16.04.2015 року у судове засідання з'явилися представники сторін.

Представники позивача у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позову, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, в яких зазначено, що ФОП ОСОБА_1, в порушення вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, неправомірно сформувала податковий кредит з ПДВ за звітні періоди січень, лютий, квітень і травень 2014 року. Дані висновки контролюючого органу мотивовані такою позицією: суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець не може бути власником нерухомого або рухомого майна, а придбання, спорудження, будівництво такого майна суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований платником ПДВ, може здійснюватись ним виключно як фізичною особою, а, відтак, право на податковий кредит за операцією з придбання, спорудження, будівництва зазначеного майна не виникає.

Суд у судовому засіданні 16.04.2015 року за згодою сторін на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом лютого-липня 2014 року ФОП ОСОБА_1 подала до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкові декларації з податку на додану вартість за звітні періоди січень-червень 2014 року (реєстр. № від 12.02.2014 року, № від 14.03.2014 року, № від 18.04.2014 року, № від 06.05.2014 року, № від 06.06.2014 року, № від 10.07.2014 року) та разом з ними наступні додатки: розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та довідка про залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2), за аналогічні звітні періоди (надалі - Податкові декларації з ПДВ). В даних Податкових деклараціях з ПДВ за місяці січень-червень 2014 року позивач задекларував, зокрема, такі показники:

- з січень 2014 року в ряд. 19 (від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) та ряд. 20.2 (зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) - 8 131 грн., та в ряд. 21 (залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду), ряд. 22 (залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 - 18))(Д2), ряд. 24 (залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд. 22 - ряд. 23) - 674 515 грн.;

- за лютий 2014 року в ряд. 19 і ряд. 20.2 - 6 943 грн. та в ряд. 21 (добуток значень ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду), 22 і 24 - 682 646 грн. (добуток значень ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду);

- за березень 2014 року в ряд. 18 (позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) - 1 221 грн., в ряд. 19 і 20.2 - 0,00 грн., в ряд. 21 - 689 589 (добуток значень ряд. 21.1, 21.2 і 21.3 цієї декларації, - що становлять також значення ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду) та в ряд. 22 і 24 - 688 368 грн. (різниця значень ряд. 18 і 21 цієї декларації);

- за квітень 2014 року в ряд. 19 і ряд. 20.2 - 6 279 грн. та в ряд. 21 (добуток значень ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду), 22 і 24 - 688 368 грн.;

- за травень 2014 року в ряд. 18 - 1 221 грн., в ряд. 19 і 20.2 - 0,00 грн., в ряд. 21 - 694 647 (добуток значень ряд. 21.1, 21.2 і 21.3 цієї декларації, - що становлять також значення ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду) та в ряд. 22 і 24 - 693 426 грн. (різниця значень ряд. 18 і 21 цієї декларації);

- за червень 2014 року в ряд. 19 і ряд. 20.2 - 434 грн. та в ряд. 21 (добуток значень ряд. 20.2 і 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду), 22 і 24 - 693 426 грн.

Згідно довідки (Д2) за звітний період червень 2014 року, на кінець червня місяця позивачем задекларований залишок від'ємного значення ПДВ попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням сум податку, які підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (ряд. 22 декларації звітного (податкового) періоду) на загальну суму 693 426 грн., який в свою чергу складається з аналогічних показників за попередні звітні періоди, в т.ч. за вересень 2013 року - 87 576 грн., за жовтень 2013 року - 330 258 грн., за листопад 2013 року - 163 515 грн., за грудень 2013 року - 90 724 грн., за січень 2014 року - 8 131 грн., за лютий 2014 року - 6 943 грн., за квітень 2014 року - 6 279 грн.

Надалі, протягом періоду з 13.02.2015 року по 18.02.2015 року, згідно з нормами пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, на підставі наказу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.02.2015 року № 237, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати нею податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року, за результатами якої складений Акт від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).

Перелік документів, використаних перевіряючими під час проведення вказаної документальної перевірки, наведений у п. 1.8 розд. ІІ Акта перевірки (стор. 2 - 3).

У ході проведення вказаної документальної перевірки перевіряючим встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 15 жовтня 2002 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією та перебуває на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, починаючи з 15 жовтня 2002 року за № 07382. Також, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована платним податку на додану вартість, згідно свідоцтва платника податку на додану вартість № 200120230 від 01.05.2013 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2. До основних видів господарської діяльності за КВЕД відносяться: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Згідно поданої ФОП ОСОБА_1 податкової звітності з податку на додану вартість за звітні періоди вересень-грудень 2013 року і січень-червень 2014 року та відповідно до наданих до перевірки первинних документів (зокрема: прибуткових накладних, податкових накладних, договорів, книги обліку доходів і витрат, банківських виписок), перевіряючим виявлено, що:

- за період січень-червень 2014 року ФОП ОСОБА_1 задекларувала податкові зобов'язання з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11), всього на загальну суму ПДВ 7 324,62 грн., та порушень у зв'язку з цим перевіркою виявлено не було;

- за перевіряємий період позивач задекларував податковий кредит з податку на додану вартість за січень 2014 року в розмірі 9 814,01 грн., за лютий 2014 року - 8 164,00 грн., за березень 2014 року - 0,00 грн., за квітень 2014 року - 7 500,00 грн., за травень 2014 року - 1 655,00 грн., за червень 2014 року - 0,00 грн. за результатами господарських операцій з придбання (отримання) будівельних матеріалів та будівельно-ремонтних робіт у таких підприємств ТОВ «Асоціація «Світлотехніка» (на що виписані податкові накладні від 13.01.2014 року № 148 і № 149), ППВП «Агропромбуд» (на що виписні податкові накладні від 30,01.2014 року № 2 і від 28.05.2014 року № 2), ТОВ «Черкасархпроект» (на що виписана податкова накладна від 20.12.2013 року № 3), ПП «Град-Строй» (на що виписана податкова накладна від 25.02.2014 року № 12), ПП «БТК-Лад» (на що виписана податкова накладна від 11.04.2014 року № 4).

При цьому, зі змісту акта перевірки не вбачається встановлення під час здійснення документальної перевірки позивача безтоварності (нереальності) вказаних правочинів ФОП ОСОБА_1 з названими підприємствами, відсутності факту оплати підприємцем у повному обсязі вартості придбаних (отриманих) товарів і робіт (послуг), відсутності та/або оформлення з дефектами тих чи інших первинних документів за наслідками відповідних господарських операцій.

Водночас, перевіряючий за результатами трактування норми п. 1 і п. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України, прийшов до висновку, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець не може бути власником нерухомого та/або рухомого майна, а тому придбання, спорудження та будівництва такого майна суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований платником податку на додану вартість, може здійснюватись ним виключно як фізичною особою, то відповідно права на податковий кредит за вказаними операціями у нього не виникає. З огляду на це, на думку перевіряючого, ФОП ОСОБА_1, в порушення вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, неправомірно сформувала податковий кредит з податку на додану вартість за звітні періоди січень, лютий, квітень і травень 2014 року;

- за перевіряємий період платник податків не декларував суми податку до сплати до державного бюджету.

Крім того, у тексті акта перевірки позивача наявні посилання на:

- довідку ФОП ОСОБА_1 про залишок суми від'ємного значення попередніх податкова періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковою періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за листопад 2014 року (Д2) - додаток до Податкової декларації з ПДВ, згідно якого позивач задекларував показник залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду за 2013 рік у сумі 673 294,00 грн. (в т.ч. за вересень 2013 року у розмірі 88 797,00 грн., за жовтень 2013 року - 330 258,00 грн., за листопад 2013 року - 163 515,00 грн., за грудень 2013 року - 90 724,00 грн.);

- результати проведення попередньої документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за період з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року, що були оформлені Актом від 07.04.2014 року за №733/26-53-17-01-14/НОМЕР_2. За висновками цього іншого акта перевірки ФОП ОСОБА_1 неправомірно сформувала податковий кредит з податку на додану вартість за звітні періоди вересень 2013 року в сумі 90 820,00 грн., за жовтень 2013 року в сумі 331 091,00 грн., за листопад 2013 року в сумі 164 348,00 грн., за грудень 2013 року в сумі 91 557,00 грн. Відповідно за результатами зазначеної попередньої документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 останній зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість на загальну суму 674 484,00 грн. та донарахований до сплати податок на додану вартість в загальній сумі 3 332,00 грн. шляхом винесення податкових повідомлень-рішень від 28.04.2014 року за № і № .

Дані податкові повідомлення-рішення від 28.04.2014 року за № і № були оскарженні ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку. 29.07.2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва 29.07.2014 року винесено постанову у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2014 року за № і № , якою позов платника податків задоволений.

Наразі триває перегляд постанови вказаної Окружним адміністративним судом м. Києва від 29.07.2014 року в порядку апеляційного оскарження в Київському апеляційному адміністративному суді.

З урахуванням вищенаведеного в розділі «Висновок» Акта перевірки від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2 перевіряючий встановив порушення ФОП ОСОБА_1 норм п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення нею сум податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 9 352,00 грн., за лютий 2014 року - 8 594,00 грн., за квітень 2014 року - 7 500,00 грн. та за червень 2014 року - 1 655,00 грн.), та за результатами перевірки вирішено, що підлягають:

- зменшенню розмір від'ємного значення суми ПДВ в сумі 21 787,00 грн. (ряд. 19 Податкових декларацій з ПДВ), задекларованого платником податків у січні 2014 року в сумі 8 131,00 грн., в лютому 2014 року - 6 943,00 грн., у квітні 2014 року - 6 279,00 грн., у червні 2014 року - 434,00 грн.;

- донарахуванню до сплати до бюджету податок на додану вартість на загальну суму 7 326,00 грн., в тому числі за січень, лютий, березень, квітень, травень і червень 2014 року по 1 221,00 грн. за кожний місяць.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі Акта перевірки від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2 прийняла податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 10.03.2015 року за № , яким згідно з п. 54.3 ст. 54 і п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та відповідно до п. 200.11 ст. 200 цього Кодексу, за порушення вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, зменшило ФОП ОСОБА_1 суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 686 534,00 грн., задекларованої у податковій декларації з ПДВ за звітний період листопад 2014 року (реєстр. № НОМЕР_12 від 19.12.2014 року) та визначені до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 343 267,00 грн.

Вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до абз. 1, 3 і 4 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а саме: наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447.

Так, згідно п. 2.1 розд. 2 цього Порядку орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо: а) платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію; б) дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; в) згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є орган державної податкової служби; г) рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; ґ) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом; д) в інших випадках, коли здійснення такого розрахунку передбачено статтею 58 глави 4 розділу II Кодексу.

У випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за певними встановленими формами (п. 2.2 розд. 2 Порядку).

Як вбачається зв змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, останнє про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, заявленої ФОП ОСОБА_1 в декларації з звітний період листопад 2014 року на суму 686 534 грн. та нарахування суми штрафних санкцій, було складено за результатами документальної перевірки позивача, що оформлені актом від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2. При цьому, розрахунок суми завищення бюджетного відшкодування з ПДВ і штрафної санкції в тексті акта перевірки та окремо представником відповідача до суду не подавався.

Дослідивши зміст акта перевірки від 20.02.2015 року № 215/26-53-17-01-14/НОМЕР_2 (об'єктом дослідження якої була в тому числі податкова звітність позивача з ПДВ за звітні періоди вересень-грудень 2013 року і січень-червень 2014 року) та порівнявши розмір суми виявленого відповідачем завищення платником податків (позивачем) бюджетного відшкодування з ПДВ (686 534 грн.) з показниками, задекларованим позивачем у своїй податковій звітності з ПДВ за звітні періоди вересень-грудень 2013 року та січень-червень 2014 року, суд приходить до висновку про визначення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м Києві грошового зобов'язання/зменшення суми бюджетного відшкодування не у відповідності з висновкам акта перевірки та поза межами перевіряємого періоду (січень-червень 2014 року).

При цьому, у податковій звітності з ПДВ за звітний період листопад 2014 року ФОП ОСОБА_1 було задекларовано та заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 687 755 грн., яка сформована за рахунок сум залишків від'ємного значення попередніх звітних періодів (а саме: за вересень 2013 року - 87 576 грн., за жовтень 2013 року - 330 258 грн., за листопад 2013 року - 163 515 грн., за грудень 2013 року - 90 724 грн., за січень 2014 року - 8 131 грн., за лютий 2014 року - 6 943 грн., за квітень 2014 року - 6 279 грн., за червень 2014 року - 434 грн.). Тобто, в межах перевіряємого періоду позивач суму ПДВ до бюджетного відшкодування не заявляв.

У зв'язку з вищевикладеним, форма застосування відповідачем форми «В1» під час складання податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року № не відповідає суті виявленого за висновками акта перевірки порушення, оскільки відповідач, у відповідності до положень п. 2.2 розд. 2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447, мав застосувати форму «В4» про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем законодавчо встановленого порядку при складанні оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, судом також враховується наступне.

У розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме: Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року № 1379 «Про затвердження Порядку заповнення податкової накладної», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071 (який набрав чинності 16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014 року), та з 01.03.2014 року - Наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962.

У силу п. 201.4 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому вказаними нормами ПК України не встановлено обов'язкових умов та порядку формування податкового кредиту для суб'єктів господарської діяльності - фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Одночасно судом враховується, що в силу норм абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

За приписами п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (надалі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, згідно преамбули Закону № 996-ХІV та п. 1.1 Положення, застосування приписів цих двох нормативно-правових актів є обов'язковим лише для юридичних осіб. Також, згідно положень ч. 3 ст. 2 Закону № 996-ХІV, суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

З урахуванням норми абз. 1 ст. 19 Конституції України, згідно якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, Закон № 996-ХІV фактично не позбавляє фізичної особи-підприємця права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів.

Вказана норма права кореспондується з приписами статей Господарського кодексу України (надалі - ГК України), а саме: відповідно до п. 2 ст. 55 ГК України, фізична особа-підприємець являється суб'єктом господарювання.

Положення п. 8 ст. 19 ГК України зобов'язують всіх суб'єктів господарювання вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Обов'язки підприємців-фізичних осіб у цьому Кодексі виділені окремо. Так, відповідно до ч. 6 ст. 128 ГК України, громадянин-підприємець зобов'язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Зокрема, у відповідності до норм п. 177.10 ст. 177 ПК України, за фізичною особою-підприємцем додатково закріплений обов'язок по введенню Книги обліку доходів і витрат (за встановленими формою і порядком, що визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику) та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Таким чином, за умовами положень п. 177.2 ст. 177 ПК України, підприємець на загальній системі оподаткування може зменшити свій загальний оподатковуваний дохід (виручка у грошовій та негрошовій формі) на суму документально підтверджених витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів. Згідно п. 177.4 ст. 177 цього Кодексу, такі витрати мають відповідати критеріям витрат операційної діяльності згідно з Розділом ІІІ «Податок на прибуток» ПК України.

В силу норм пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, під «витратами» розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 розд. ІІІ ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Одночасно, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів до складу витрат не включаються.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України, під поняттям «основні засоби» розуміється матеріальні активи, що призначаються платником податків для використання у господарській діяльності, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік. В даному випадку об'єкти нерухомого майна (будівля, приміщення), які використовуються фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та зареєстрована платником податку на додану вартість, для здійснення господарської діяльності у вигляді надання в оплатну оренду, цілком і повністю підходять під це визначення.

Положеннями п. 14 Наказу Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 92 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» передбачено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.

Також, у силу приписів п. 177.3 ст. 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

За результатами аналізу вище наведених норм судом вбачається, що законодавець безпосередньо не пов'язує виникнення права у фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та зареєстрована платником податку на додану вартість, на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з господарських операцій, по яких в бухгалтерському та податковому обліку обов'язково мають бути відображені витрати - витрат операційної діяльності. Натомість правильний облік доходів і витрат необхідний для правильного обрахунку і сплати сум податку на додану вартість.

У ході судового розгляду також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 сформувала та задекларувала у поданих до ДПІ податкових декларацій з ПДВ за звітні періоди січень-червень 2014 року податковий кредит на загальну суму 27 133,12 грн. за рахунок сум податку на додану вартість, сплаченого позивачем у складі вартостей придбаних/отриманих будівельних матеріалів і будівельно-ремонтних робіт (послуг) з метою ремонту добудови приміщення магазину «Делікат», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до письмових пояснень позивача, викладених в тексті поданого позову, ФОП ОСОБА_1 являється власником вказаного приміщення магазину «Делікат» в частині 1/2, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рішення Господарського суду Черкаської області від 12.07.2007 року у справі № 16/2547 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 15392539, виданого КП «Черкаське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» 27.07.2007 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно (магазин з добудовою загальною площею 2426 кв.м.) від 28.05.2014 року, та орендувала (-дує) земельну ділянку, на якій знаходиться відповідні нежитлові приміщення, на підставі договорів оренди земельної ділянки від 13.03.2002 року реєстр. № 4656, від 31.10.2007 року та від 13.03.2012 року, укладених позивачем з місцевими органами державної влади (копії таких договорів, акт приймання-передачі земельної ділянки, актів визначення та погодження меж земельної ділянки, витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастрових планів також наявні в матеріалах справи).

Фактичні обставини щодо наявності у позивача права приватної власності на зазначене вище нерухоме майно були вставлені також Окружним адміністративним судом м. Києва під час розгляду справи № 826/6446/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2014 року № і 3 .

Зокрема, у вказаному судовому рішенні від 29.07.2014 року наведені наступні обставини: реконструкція та добудова за спільним замовленням ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 приміщення магазину проводилася позивачем протягом квітня-грудня 2013 року та було введено в експлуатацію 20 грудня 2013 року, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 20.12.2013 року. Згідно Свідоцтва про право власності за № 22256022 від 28.05.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 22256247 від 28.05.2014 року, копії яких були надані позивачем до матеріалів справи, за ФОП ОСОБА_1 зареєстроване на праві власності нерухоме майно - Ѕ частина нежитлових приміщень магазину з добудовою, загальною площею 2426 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номери літ. А-1, А-3, а). Після введення в експлуатацію даного реконструйованого та добудованого приміщення, воно відразу було передано позивачем в платну оренду ФОП ОСОБА_2 згідно договору про оренду торгівельних приміщень магазину «Делікат» від 28.12.2012 року та Додаткових угод від 01.05.2013 року № 1 та від 20.12.2013 року № 2 до цього Договору, та договору про оренду від 01.01.2014 року № 02/14 з урахуванням додаткової угоди від 01.05.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 29.07.2014 року у справі № 826/644/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 року, позов ФОП ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи судом відомостей про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2014 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 року по справі № 826/644/14 сторонами суду не надано, а тому, в силу приписів норм ст. 254, ч. 1 ст. 72 КАС України, постанова Окружного адміністративного суду м. Києві від 29.07.2014 року набрала законної сили, а обставини, встановлені таким судовим рішенням в межах розгляду даної справи не доказуються.

Згідно усних пояснень представників позивача, наданих в судовому засіданні у справі № 826/5077/15 року, протягом січня-червня 2014 року на замовлення позивача підрядними організаціями виконувалися окремі ремонтно-будівельні роботи в приміщенні добудови до магазину.

На підтвердження факту понесення витрат на придбання/отримання будівельних матеріалів і будівельно-ремонтних робіт (послуг) у зв'язку з проведенням ремонту в приміщенні добудови магазину «Делікат» позивач надав до суду копії наступних документів:

- договору від 01.06.2013 року № 2, укладеного між ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_1 (Замовниками) та ПП «БТК - ЛАД» (Генпідрядником), щодо виконання певних робіт за адресою: АДРЕСА_2;

- договору підряду від 01.10.2013 року № 217-13, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Замовником) та ППВП «Агропромбуд» (Підрядником) щодо виконання монтажу системи вентиляції на об'єкті: «Реконструкція магазину з добудовою по АДРЕСА_2», та специфікації і додаткової угоди до нього;

- договорів від 10.10.2013 року № 1010 та від 26.11.2013 року № 2111, укладених між ФОП ОСОБА_1 (Замовником) та ПП «Град-Строй» (Виконавцем) щодо встановлення алюмінієвих та метало пластикових конструкцій, підвіконня згідно комерційних пропозицій, та специфікацій до них;

- договору поставки від 25.11.2013 року № 262/13, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Покупцем) та ТОВ «Асоціація «Світлотехніка» (Постачальником) щодо поставки будівельних матеріалів;

- договору на розробку (передачу) науково-технічної продукції від 05.05.2011 року № 16-11, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (Замовником) та ТОВ «Черкасархпроект» (Виконавцем) щодо виконання робочого проекту «Добудова приміщень до магазину «Делікат».

- видаткових накладних і податкових накладних, датованих груднем 2013 року, січнем, лютим, квітнем і травнем 2014 року, та виписаних контрагентами-постачальниками будівельних матеріалів та контрагентами-підрядниками на користь позивача;

- актів здачі-прийняття робіт, актів виконаних робіт, довідок про вартість будівельних робіт (форми № КБ-3) та актів приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в), оформлених та підписаних контрагентами-підрядниками;

- аркушів книги обліку доходів і витрат (зареєстрована за № 17-417/2960 від 21.01.2014 року) за період з 13.01.2014 року по 08.12.2014 року;

- платіжних доручень, роздрукованих з бази «Клієнт-банк» від 20.01.2014 року № 98 та від 11.04.2014 року.

Крім того, позивач додатково надав суду акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 06.08.2007 року, довідку від 20.03.2015 року № 20/03 та оборотно-сальдову відомість по рахунку бухгалтерського обліку 103 «Основні засоби, Будинок та споруди» за період з 01.01.2013 року по 20.03.2015 року, де зафіксовані дані про збільшення балансової вартості добудови магазину у порівнянні з первісною балансовою вартістю.

За результатами дослідження вищеперелічених первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону № 996-ХІV. Також, наявні в матеріалах податкові накладні, що були виписані суб'єктами господарської діяльності на адресу позивача за результатами поставки товарів, виконання робіт і надання послуг, за своїм змістом цілком відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

При цьому, ані в тексті акта перевірки, ані в інших документах наданих представником відповідача до суду, реальність укладення ФОП ОСОБА_1 зазначених вище письмових правочинів з придбання/отримання будівельних матеріалів і будівельно-ремонтних робіт, а також вчинення сторонами (ФОП ОСОБА_1 та її контрагентами-постачальниками товарів, робіт і послуг) господарських операцій на підставі та на виконання таких правочинів контролюючим органом не заперечуються, відсутність тих чи інших первинних документів - не зафіксовано.

Основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, в тому числі протягом перевіряємого періоду, що зазначено в тексті Акта перевірки та не заперечується відповідачем. На підтвердження факту використання реконструйованого та добудованого приміщення магазину в своїй підприємницькій діяльності (в т.ч. протягом перевіряємого періоду) позивач надав суду копії наступних документів: договорів оренди від 28.12.2012 року, від 01.01.2014 року за № 02/14, укладених між ФОП ОСОБА_1 (як Орендодавцем) і ФОП ОСОБА_2 (як Орендарем) щодо строкового платного використання приміщення (торгової та допоміжні) магазину «Делікат», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; актів приймання-передачі нежилого приміщення від 28.12.2012 року та від 01.01.2014 року, оформлених на підставі цих договорів.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень не довів правомірності виключення зі складу податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 за звітні періоди січень-червень 2014 року сум податку на додану вартість, сплачених позивачем своїм контрагентам за поставлені будівельні матеріали і виконанні будівельно-ремонтні та монтажні роботи і послуги на об'єкті позивача - магазин «Делікат», про що зазначено в Акті перевірки.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10.03.2015 року № .

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса місця проживання: 022002, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотирьохсот вісімдесяти семи грн. 20 копійки) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок