Справа № 815/1757/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1757/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Кипаренко Н.Ю.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2014р. №, №,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №, №, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 здійснює торгівлю газетною продукцією на ринку «Людмила», у звязку з чим, та з урахуванням положень п.9 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», реєстратор розрахункових операцій, у даному випадку, не застосовується. До того ж, позивач наголошує, що навіть у разі здійснення Підприємцем відпуску товару на ринку без застосування РРО, то дані операції є триваючими, а тому виявлення такого порушення тягне за собою нарахування штрафних санкцій у розмірі 1грн. Також, на думку ФОП ОСОБА_1, фахівці податкового органу безпідставно дійшли висновку щодо відсутності у підприємця права на формування податкового кредиту на підставі фіскальних чеків, отриманих при заправленні ПММ транспортних засобів.

Відповідач у судове засідання 25.06.2015р. не зявився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить наявна у матеріалах справи відповідна розписка про отримання повістки з викликом до суду на 25.06.2015р., отриманої представником відповідача ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, зокрема, 15.06.2015р, заперечення на позов не надав, у зв'язку з чим справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що повноважний представник відповідача - ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області у судове засідання 25.06.2015р. не зявився, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 20.10.2014р. по 07.11.2014р. на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.77.1, 77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Наказу ДПІ у Київському районі м.Одеон ГУ Міндоходів в Одеській області №664-п від 02.10.2014року, та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на IV квартал 2014року, головним державними ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_2 було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з витань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у Київському районі м.Одеон ГУ Міндоходів в Одеській області складено Акт №3993/1701/НОМЕР_1 від 14.11.2014р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», в якому встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету в загальному розмірі на 22945грн., у звязку із включенням до податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ по операціях з купівлі товарів (робіт, послуг) за касовими чеками, суми по яких перевищують 240грн. (з ПДВ) за день, та не наданням до перевірки податкових накладних, що підтверджують право платника податків на віднесення до податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг) по таким операціях, внаслідок чого порушено вимоги п.198.6 ст.198, п.201.11 ст.201, п.п.200.1, 200.2 ст.200 Податкового кодексу України; здійснення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій протягом 2013р. на загальну суму 91599,33грн., внаслідок чого порушено вимоги п.1 ст.3, п.10 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі складеного Акта перевірки №3993/1701/НОМЕР_1 від 14.11.2014р. ДПІ у Київському районі м.Одеон ГУ Міндоходів в Одеській області 28.11.2014р. винесено податкові повідомлення-рішення №, та №.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 28.11.2014р. №, № Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх незаконними та скасування.

Так, ретельно зясувавши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №, №, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 27.03.2000р. зареєстрована Виконавчим комітетом Одеської міської ради як фізична особа-підприємець, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено відповідний запис №0054716, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №424129. Також, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як платник ПДВ (Свідоцтво платника ПДВ від 19.01.2007р. №100014099, видане ДПІ у Київському районі м.Одеси)., та у перевіряємому періоді (з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.) роздрібну торгівлю газетами здійснювала на території ринку.

Як з»ясовано судом, та зазначено в Акті перевірки №3993/1701/НОМЕР_1 від 14.11.2014р., ФОП ОСОБА_1 на території ринку здійснювалась роздрібна торгівля газетами, та у порушення вимог п.1 ст.3, п.10 ст.9 Закону України «Про застосування РРО» при продажу газетної продукції за готівку, питома вага якої становить менше 50 відсотків загального товарообігу (всього 13,54%) здійснено розрахункові операції в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій на загальну суму протягом 2013року в розмірі 91599,33грн. (у тому числі перший такий випадок встановлено 04.01.2013р. на суму 3550грн., а другий - 15.01.2013р. на суму 6000грн.).

Так., 10.02.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендатор) та МПП «Людмила» (Орендодавець) 10.02.2013р. був укладений Договір оренди №25, відповідно до п.2.1 якого Орендодавець зобовязується надати Орендарю площу на міні-ринку «Людмила» для здійснення торгівельної діяльності, а саме: торгівля книгами, журналами, газетами, використовуючи павільйон із 1-им торгівельним місцем, загальною площею 5,2кв.м.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 підприємницьку діяльність з продажу газетної продукції здійснює на території міні-ринку «Людмила».

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995року №265/95-ВР (зі змінами та доповненнями), дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. Фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті;

Відповідно до п.9 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні фізичними особами торгівлі продуктовими або промисловими товарами за готівкові кошти на ринках.

При цьому, виходячи з того, що дія Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, положення п.9 ст.9 означеного Закону поширюються, зокрема, на фізичних осіб-підприємців, які є суб'єктами господарювання.

Відтак, виходячи із системного аналізу вищевикладених законодавчих приписів, судом зясовано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснюючи підприємницьку діяльність з продажу газетної продукції на території міні-ринку «Людмила», від обов'язку використовувати реєстратор розрахункових операцій, та розрахункові книжки, звільнена.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ч.1 ст.238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Штрафні санкції, передбачені ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» належать до адміністративно-господарських санкцій, одним видом з яких є адміністративно-господарський штраф (статті 239, 241 Господарського кодексу України).

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, згідно із якою адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, уповноважений орган державної влади при виявленні факту порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема порушення вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», мав враховувати приписи ст.250 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим міг прийняти рішення про застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як штрафні санкції, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строків виключає застосування таких санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Так, як встановлено судом, та зазначено вище, при продажу газетної продукції за готівку ФОП ОСОБА_1 здійснено розрахункові операції в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій на загальну суму протягом 2013року в розмірі 91599,33грн. (у тому числі перший такий випадок встановлено 04.01.2013р. на суму 3550грн., а другий - 15.01.2013р. на суму 6000грн.), а відтак штрафні санкції податковим органом до ФОП ОСОБА_1 застосовано після спливу передбаченого ст.250 Господарського кодексу України строку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем - ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №, податковим органом винесено неправомірно, безпідставно, та з порушенням вимог чинного податкового законодавства.

При цьому, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №, є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Так, як встановлено судом та зазначено в Акті ДПІ у Київському районі м.Одеон ГУ Міндоходів в Одеській області №3993/1701/НОМЕР_1 від 14.11.2014р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», завищення ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту протягом періоду з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. становить 22945грн., у тому числі за лютий 2013р. у сумі 340грн., за березень 2013р. у сумі 122грн., за квітень 2013р. у сумі 2169грн., за травень 2013р. у сумі 1526грн., за червень 2013р. у сумі 2231грн., за липень 2013р. у сумі 2011грн., за серпень 2013р. у сумі 3305грн., за вересень 2013р. у сумі 3237грн., за жовтень 2013р. у сумі 3117грн., за листопад 2013р. у сумі 1990грн., з грудень 2013р. у сумі 2898грн.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.4 п.198 означеного Кодексу якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Пунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п.201.4 ст.201 означеного Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п.п.201.10, 201.11 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

До того ж, обмеження щодо суми розрахунків у 200грн. (загальна сума з ПДВ - 240грн.) стосується усіх проведених розрахунків протягом дня і не залежить від дати звітування працівниками, а тому за відсутності податкової накладної платник податку матиме право на відображення лише 40грн. податку на додану вартість за цей день за всіма готівковими розрахунками.

При цьому, для відображення повної суми ПДВ за усіма касовими чеками слід звернутись до постачальників з проханням надати податкову накладну, після отримання якої покупець матиме повноцінне право на формування податкового кредиту.

Водночас, як встановлено судом та зазначено в Акті ДПІ у Київському районі м.Одеон ГУ Міндоходів в Одеській області №3993/1701/НОМЕР_1 від 14.11.2014р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», ФОП ОСОБА_1 у порушення вимог п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України, протягом 2013року до складу податкового кредиту були включені суми податку на додану вартість по операціям з купівлі товарів (робіт, послуг) за касовими чеками, суми по яких перевищують 240грн. (з ПДВ) за день, водночас у порушення вимог п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, як до перевірки, так і до матеріалів позовної заяви, позивачем не надано податкових накладних, які б підтверджували право платника податків на віднесення до податкового кредиту відповідних сум ПДВ.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме в частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2014р. №, №, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2014р. №, №, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.11.2014р. №.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілити відповідно до приписів ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.