Справа № 826/1251/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1251/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Дніпровського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 21 вересня 2014 року про зняття з реєстрації ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 травня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 проживає та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, починаючи з 2009 року.

Власником вказаної квартири був батько позивача - ОСОБА_6, який отримав вказаний об'єкт нерухомого майна у власність на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1996 року.

Починаючи з 30.10.2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, перейшло до ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) та витягом про державну реєстрацію прав від 29.11.2011 року.

29.08.2013 ОСОБА_4 було подано до Дніпровського ГУ ДМС України у м. Києві заяву про зняття ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання.

З відбитка штампу Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві вбачається, що 21.09.2013 позивача знято з реєстрації.

Посилаючись на ту обставину, що в грудні 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про здійснення реєстрації місця проживання своєї новонародженої дитини відповідачем їй було відмовлено у реєстрації у зв'язку з тим, що рішенням від 21 вересня 2013 року ОСОБА_5 знято з реєстрації за місцем проживання за заявою громадянки ОСОБА_4, яка придбала квартиру АДРЕСА_1 на прилюдних торгах., позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зняття позивача з реєстрації згідно з оскаржуваним рішенням було проведено з порушенням встановленого законодавством порядку, оскільки ОСОБА_5 знято з реєстрації на підставі заяви нового власника житла, у якого відсутні підстави діяти від імені позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку зі зняттям позивача з реєстрації місця проживання на підставі заяви нового власника житлового приміщення, в якому була зареєстрована ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З витягу про державну реєстрацію прав від 29.11.2011 № 32244420, що міститься в матеріалах справи (а.с. 36) встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 13.102011, посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю.

Проте, зміна власника квартири не означає автоматичного припинення права користування житловим приміщенням осіб, які в ньому проживають.

В матеріалах справи відсутні докази позбавлення позивача права користування житловим приміщенням, яким могло би бути, зокрема, рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для знаття з реєстрації ОСОБА_5 відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 N 1077 (далі по тексту - Порядок № 1077).

Цей Порядок визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Згідно пункту 3.1. Порядку № 1077 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

В матеріалах справи відсутнє клопотання ОСОБА_4 про зняття з реєстрації ОСОБА_5 у зв'язку припиненням підстав користування нею житлом, як того вимагає п. 3.1 Порядку № 1077.

Натомість в матеріалах справи міститься лише заява ОСОБА_4 від 29.08.2013 року, в якій зазначено про зняття ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації в житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1. без зазначення підстав для зняття та документів, уповноважуючих діяти від імені ОСОБА_5

З огляду на викладене, оскаржуване рішення відповідача прийняте з порушенням вимог Закону та Порядку.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права та прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовують та відхиляються судом так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 244-2, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 02.07.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.