Справа № 805/2014/15-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 р. Справа № 805/2014/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ММК Ілліча» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ММК Ілліча» (далі позивач, ПАТ «ММК Ілліча») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі відповідач, СДПІ з ОВП у м. Донецьку) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів проведена камеральна перевірка податкової звітності ПАТ «ММК Ілліча» з податку на додану вартість щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за декларацією за лютий 2015 року, за результатами якої 09 квітня 2015 року складений акт перевірки № 124/28-03-40/ 00191129, в якому встановлені порушення пунктів 198.1, 198.6, статті 198, пунктів 200.1, 200.3, статті 200, підпунктів 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4, статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 на загальну суму ПДВ 697 096 грн.

Позивач вказав, що не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки, ПАТ «ММК Ілліча» до ДФС подані заперечення № 04/584 від 23 квітня 2015 року, висновки яких згідно з відповіддю на заперечення № 2365/10/28-03-40-10 від 30 квітня 2015 року залишились без змін, з урахуванням чого 05 травня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /2401/10/28-03-42 про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 697 096 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 348 548 грн.

Позивач зазначив, що не може погодитись з висновками відповідача, викладеними в акті перевірки, що призвело до винесення відповідачем спірного повідомлення-рішення, оскільки позивач виконав усі вимоги, передбачені пунктами 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, статті 201, статті 203, пункту 200.3, 200.4 статті 200, підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, на підтвердження чого має усі первинні документи, які підтверджують реальність здійснення та проведення господарських операцій з його контрагентами у січні 2015 року, а саме: КП «Компанія Вода Донбасу» та ДП «Донецька залізниця», а саме: податкові, видаткові та товарно-транспортні накладні, з урахуванням чого позивач мав усі підстави для визнання права на податковий кредит у сумі 384 093 грн. при подачі декларації з ПДВ за січень 2015 року і для наступної заяви до бюджетного відшкодування суми в розмірі 384 093 грн. при подачі декларації з ПДВ за лютий 2015 року.

Разом з тим позивач вказав, що висновок відповідача про завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 384 093 грн. також є необґрунтованим, оскільки станом на 03 квітня 2015 року, тобто на дату складання акту перевірки позивач не отримав на розрахунковий рахунок суму бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2015 у розмірі 207 159 866 грн., яка склалася як від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту декларації з ПДВ за січень 2015 року.

На підтвердження своєї правової позиції щодо реальності здійснення господарський правовідносин з КП «Компанія «Вода Донбасу» позивачем до складу бюджетного відшкодування за лютий 2015 були заявлені зареєстровані податкові накладні на суму 1 866 415, 92 грн., у т.ч. ПДВ 311 069,32 грн., які виписані при поставці позивачеві питної та технічної води та послуг, пов'язаних з постачанням і скиданням води.

Що стосується реальності здійснення господарських правовідносин з ДП «Донецька залізниця» позивач вказав, що ним до складу бюджетного відшкодування за лютий 2015 були заявлені зареєстровані податкові накладні на суму 11 599,68 грн., у т.ч ПДВ 1 933, 28 грн., які виписані при постачанні позивачеві залізничних послуг.

При цьому, сума наведених вище господарських операцій з постачання на адресу позивачеві зазначених товарів спричинила відповідні зміни в структурі активів та зобов'язань позивача, з урахуванням чого дані правовідносини є реальними і документально підтвердженими, тому позивач виконав усі вимоги передбачені розділом V Податкового кодексу України, у т.ч. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, статті 201, статті 203, пункту 200.3, 200.4 статті 200, підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14.

Виходячи з вищевказаного, висновок відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за декларацією за лютий 2015 на 311 069,32 грн., а також на 1 933,28 грн. є неправомірним і не обґрунтованим.

Сума витрат у розмірі 1 878 015, 60 грн., у т.ч. ПДВ 313 002, 60 грн. була понесена позивачем у зв'язку з придбанням у його контрагентів товарів і послуг, які беруть участь при здійсненні господарської діяльності позивача, при цьому операції з придбання у вказаних платників податків-постачальників товарів / послуг є економічно обґрунтованими і необхідними при здійсненні господарської діяльності позивача та підтверджені документально. З урахуванням чого висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, які ставлять в залежність право платника податків на включення до складу податкового кредиту з ПДВ лише тих сум, які платник податків-постачальник задекларував як податкові зобов'язання з ПДВ, є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України.

Крім того, при проведенні камеральної перевірки відповідачем підтверджено той факт, що всі контрагенти позивача, на момент подачі позивачем декларацій з ПДВ за лютий 2015 року, були включені до Єдиного державного реєстру платників податків з присвоєнням індивідуальних податкових номерів, які використовуються для сплати податку, про що свідчать посилання відповідача в акті перевірки на використання в ході камеральної перевірки бази даних «податкової інформації», згідно з якими вищевказаним підприємствам присвоєні відповідні коди ЄДРПОУ.

Таким чином, позивач вважає, що виконав усі передбачені законодавством умови щодо отримання такого бюджетного відшкодування, і має необхідне документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту, з урахуванням чого звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даною позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 05 травня 2015 року № /2401/10 (том 1 арк. справи 4-13).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року відкрите провадження у даній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1 арк. справи 1).

25 червня 2015 року від представника позивача на адресу суду надійшли пояснення на даний адміністративний позов (том 2 арк. справи 17-20), в яких представник зазначив, що ОСОБА_1 доходів і зборів України від 07 липня 2014 року №16042/7/ 99-99-19-03-02-17 «Про продовження строків подання податкових декларацій» зазначено, що граничні строки подання податкової декларації можуть бути продовжені за правилами і на підставах, передбачених Податковим кодексом України. Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1044, яким затверджено Порядок застосування пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України, обставинами непереборної сили є у тому числі оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, масові заворушення, вибух і т.п. Наявність зазначених обставин звільняє посадових осіб юридичної особи від відповідальності за невиконання обовязків, передбачених податковим законодавством.

Продовження граничних строків для подання, зокрема податкової декларації, здійснюється, якщо такий платник податків був позбавлений можливості у визначений Кодексом строк виконати грошове зобовязання та/або скористатися податковими правами (пункт 4 наказу № 1044).

Так зокрема за інформацією КП Вода Донбасу та ДП «Донецька залізниця», наведеними контрагентами позивача декларації з ПДВ не подані у встановлений строк внаслідок обставин непереборної сили, що підтверджено наступними сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, а саме: № 1200, № 1735 та № 1736, № 1360, № 1361.

Виходячи з вищевикладеного та у звязку з тим, що зазначені вище підприємства на момент постачання товарів/послуг перебували під дією обставин непереборної сили, а так само враховуючи, що здійснення господарських операцій з постачання на адресу Комбінату товарів/ послуг спричинило за собою відповідні зміни в структурі активів і зобовязань позивача - операції є фактично здійсненими, що підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, копії яких, були додані до матеріалів справи.

30 червня 2015 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд даної адміністративної справи у письмовому провадженні за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі (том 2 арк. справи 48).

23 червня 2015 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд даної адміністративної справи за відсутності представників відповідача з урахуванням заперечень на даний адміністративний позов (том 2 арк. справи 9-16), в яких вказали, що не погоджуються з заявленими позивачем вимогами з огляду на наступне.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів була проведена камеральна перевірка податкової звітності ПАТ «ММК Ілліча» з податку на додану вартість щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за декларацією за лютий 2015 року, за результатами якої 09 квітня 2015 року відповідачем складений акт перевірки № 124/28-03-40/ 00191129, в якому встановлені порушення пунктів 198.1, 198.6, статті 198, пунктів 200.1, 200.3, статті 200, підпунктів 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4, статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 на загальну суму ПДВ 697 096 грн.

05 травня 2015 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /2401/10/28-03-42 про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 697 096 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 348 548 грн.

Відповідач зазначив, що згідно з пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобовязаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобовязаннях контрагента. Враховуючи викладене, Податковим кодексом України встановлено прямий взаємозвязок між податковим кредитом з ПДВ платника податку та податковими зобовязаннями його контрагента: у разі недекларування податкових зобовязань відсутнє право на податковий кредит.

Отже, на думку відповідача обовязковими передумовами формування податкового кредиту є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобовязань контрагентом, складання податкової накладної особою, що зареєстрована в установленому порядку як платник податку на додану вартість. При цьому, недотримання наведених вище положень свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду. Тобто законодавством чітко передбачено, що однією з обовязкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне надходження цих сум до Державного бюджету України.

Таким чином, винесення зазначеного вище податкового повідомлення-рішення ґрунтувалось на висновках, викладених в акті перевірки, тому відповідач, спираючись на дані висновки просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач Публічне акціонерне товариство «ММК Ілліча» (, адреса: вул. Левченко, 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87504) зареєстроване як юридична особа 30 грудня 1996 року за № 1 000679, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 2 арк. справи 65-66).

Відповідач Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку міжрегіонального Головного управління Міндоходів у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України у даних правовідносинах є субєктом владних повноважень.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

У підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Згідно пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, у період з 06 квітня 2015 року по 09 квітня 2015 року головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств транспорту, тепло-та водопостачання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку ОСОБА_2, відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України в порядку статті 76 розділу II наведеного кодексу проведено камеральну перевірку правомірності нарахування Публічним акціонерним товариством «ММК Ілліча» даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання і сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 року на підставі декларації з податку на додану вартість від 20 березня 2015 № НОМЕР_1, за результатами якої складений акт камеральної перевірки від 09 квітня 2015 року № 124/28-03-40/00191129 (арк. справи 15-27) з висновками про порушення позивачем:

- пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200, підпункту 14.1.18, пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого податковим органом встановлено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 697 096,00 грн., яке підлягає зменшенню (том 1 арк. справи 16-20).

Не погодившись із даними висновками, позивачем на вищенаведений акт перевірки 23 квітня 2015 року за № 04/584 до податкового органу були надіслані заперечення (том 1 арк. справи 21-24), але відповідач у своїй відповіді від 30 квітня 2015 року № 2365/10/28-03-40-10 висновки акту перевірки залишив незмінними, тобто такими які встановлені контролюючим органом в акті камеральної перевірки від 09 квітня 2015 року № 124/28-03-40/00191129 (том 1 арк. справи 25-27).

З урахуванням чого, податковим органом на підставі наведеного акту перевірки винесене податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 05 травня 2015 року № /2401/10/28-03-42, яким за порушення позивачем вимог підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, підпункту 198.1, пункту 198.6, статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість за звітній період, за який подано декларацію, а саме: лютий 2015 року у розмірі 697 096 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 348 548 грн. (том 1 арк. справи 14).

З приводу викладеного суд зазначає, що прийняте відповідачем рішення є правовим актом індивідуальної дії, правомірність винесення яких визначається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов'язок суду вирішувати спори на підставі Конституції України закріплений положеннями принципу законності викладеного у пункті 1 частини першої статті 9 КАС України.

Спірним питанням у даній справі є обґрунтованість прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10/28-03-42, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 697 096 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 348 548 грн. Стосовно наведеного суд виходить з наступного.

Пунктом 54.1. статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 58.1. статті 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V нього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен апатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Як зазначалось судом вище, на підставі акту камеральної перевірки від 09 квітня 2015 року № 124/28-03-40/00191129, за висновками якого відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючим органом встановлені порушення позивачем підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, підпункту 198.1, пункту 198.6, статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму ПДВ в розмірі 697 096,00 грн., які підлягають зменшенню.

З описової частини наведеного акту перевірки вбачається, що податковим органом були зроблені висновки про порушення виходячи з того, що контрагентами позивача, а саме: КП «Компанія «Вода Донбасу» та ДП Донецька залізниця не подано та не задекларовано податкові зобовязання.

Зокрема, виходячи зі змісту акту перевірки податковим органом встановлено завищення податкового кредиту за січень 2015 року в сумі 384 093,00 грн. по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу».

Водночас, згідно з актом перевірки від 20 березня 2015 року № 77/28-03-40/0019429 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих ПАТ «ММК Ілліча» у податковій звітності з податку на додану вартість щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2015 року податковим органом встановлено завищення податкового кредиту за січень 2015 року в сумі 384 039,00 грн. по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу».

З наведеного вбачається, що контролюючим органом в актах камеральної перевірки від 20 березня 2015 року № 77/28-03-40/0019429 та від 09 квітня 2015 року № 124/28-03-40/00191129 даних, задекларованих ПАТ «ММК Ілліча» у податковій звітності з податку на додану вартість щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень та лютий 2015 року податковим органом вказані різні суми завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу» за січень 2015 року.

Крім цього, також податковим органом встановлено, що відповідно до додатку № 5 та реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року ПАТ «ММК Ілліча», включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним отриманим від контрагентів, якими не подано декларації з ПДВ за лютий 2015 року, та не задекларовано податкові зобовязання, а саме:

- Відповідно до додатку № 5 та реєстру отриманих податкових накладних до

податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1 933,28 грн. по податковим накладним отриманим від ДП «Донецька залізниця» (ЄДРПОУ 1074957).

Згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань ДП «Донецька залізниця» за лютий 2015 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за лютий 2015 року ДП «Донецька залізниця» до СДПІ з ОВП у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів не надано та не задекларовано свої податкові зобовязання;

- Відповідно до додатку № 5 та реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року ПАТ «Харцизький трубний завод» включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 311 069,32 грн. по податковим

накладним отриманим від КП «Компанія «Вода Донбасу» (ЄДРПОУ 191678).

Згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань КП «Компанія «Вода Донбасу» за лютий 2015 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» до СДПІ з ОВП у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів не надано та не задекларовано свої податкові зобовязання.

Отже, за висновком контролюючого органу загальна сума по контрагентах, якими не подано податкові декларації за січень, лютий 2015 року та не задекларовано податкові зобов'язання становить 697 096,00 грн., тому позивачем неправомірно сформовано податковий кредит у вказаному розмірі, на підставі податкових накладних, отриманих від вищенаведених контрагентів.

Стосовно викладеного суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що бюджетним відшкодуванням є відшкодування відємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 200.1, 200.3, 200.4. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до положення пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 розділу І цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього розділу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми Податкового кодексу України вбачається, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, як зазначалось судом вище, відповідачем відповідно до додатку № 5 та реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року встановлено завищення податкового кредиту за січень 2015 року в сумі 384 039,00 грн. по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу», а також за лютий 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 313 002,60 грн. по податковим накладним отриманим від контрагентів, якими не подано декларації з ПДВ за лютий січень 2015 року та не задекларовано податкові зобовязання, а саме, по взаємовідносинам з: КП «Компанія «Вода Донбасу», та ДП «Донецька залізниця», з урахуванням чого неправомірно виключено зі складу бюджетного відшкодування суми з ПДВ у розмірі 313 003 грн. При цьому, зроблено висновок, що обовязковими передумовами формування податкового кредиту є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобовязань контрагентом, складання податкової накладної особою, що зареєстрована в установленому порядку як платник податку на додану вартість. Недотримання наведених вище умов свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження своєї правової позиції щодо взаємовідносин з вищенаведеними контрагентами, та, як наслідок правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по податковим накладним, отриманим від вищенаведених контрагентів, надано суду копії наступних документів:

- стосовно взаємовідносин з Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (код ЄДРПОУ 191678) за січень-лютий 2015 року: договорів, укладених між позивачем та КП «Компанія «Вода Донбасу»: від 18 січня 2011 року № 153 на надання послуг по водопостачанню та від 13 листопада 2012 року № 155/4922 на надання послуг, пов'язаних з постачанням і скиданням води (том 1 арк. справи 102-107, 119-122), рахунків-фактур на оплату послуг, виконаних у січні та лютому 2015 року відповідно до наведеного договору, а саме: № 2 від 10 січня 2015 року, № 3 від 23 січня 2015 року, № 5 від 20 січня 2015 року, № 25 від 31 січня 2015 року, № 31 від 10 лютого 2015 року, № 33 від 20 лютого 2015 року, № 51 від 28 лютого 2015 року (том 1 арк. справи 92-94, 96), актів № 1 від 31 січня 2015 року та № 1 від 28 лютого 2015 року на подачу КП «Компанія «Вода Донбасу» позивачеві у лютому 2015 року питної води (том 1 арк. справи 95, 97,), платіжних доручень на оплату послуг у січні та лютому 2015 року: від 13 січня 2015 року, від 19 січня 2015 року, від 29 січня 2015 року, від 19 лютого та 27 лютого 2015 року (том 1 арк. справи 98-101), актів прийому-передачі виконаних робіт у січні та лютому 2015 року, а саме: від 23 січня 2015 року та від 23 лютого 2015 року (том 1 арк. справи 87), податкових накладних (том 2 арк. справи 64).

- стосовно взаємовідносин з Державним підприємством «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ 1074957) за січень-лютий 2015 року: договору про надання послуг від 20 травня 2013 року № Д/Т-14111/ТЧ-17 (том 2 арк. справи 54-57), актів прийому-передачі виконаних робіт лютому 2015 року, а саме: від 02 лютого 2015 року, від 03 лютого 2015 року, від 04 лютого 2015 року, (том 1 арк. справи 124-126, 260), платіжне доручення від 20 лютого 2015 року № 5382 на оплату послуг у лютому 2015 року на загальну суму 11 599,67 грн. (отримувач Локомотивне депо Волноваха) (том 1 арк. справи 261), транспортний квіток № 890636 (том 1 арк. справи 127), податкових накладних (том 2 арк. справи 64).

Позивач вказав, що ним до складу бюджетного відшкодування за лютий 2015 були заявлені зареєстровані податкові накладні на суму 11 599, 68 грн., у т.ч ПДВ 1 933, 28 грн., які виписані при постачанні позивачеві залізничних послуг.

Як зазначалось судом вище, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З детального дослідження наведених вище документів, можна зробити висновок, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит при здійсненні ним операцій з придбання товарів та послуг на підставі виданих його контрагентами податкових накладних, за наявності інших первинних документів.

Водночас, з приводу висновків відповідача викладених в акті перевірки стосовно порушення позивачем при включенні ним до податкового кредиту 697 096,00 грн., за операціями, здійсненими з його контрагентами, а саме: КП «Компанія «Вода Донбасу» та ДП Донецька залізниця, які за даними АС «Податковий блок» у лютому-січні 2015 року не подали податкові декларації та не задекларували свої податкові зобовязання по взаємовідносинам з позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Податковим законодавством не передбачена норма, яка позбавляє платника податків на додану вартість права на формування та включення сум до податкового кредиту у випадках, коли постачальники (контрагенти) такого платника податків не декларують та/або не сплачують податок на додану вартість за тими ж операціями, а платник податку в свою чергу виконує усі передбачені податковим законодавством умови щодо отримання бюджетного відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру сформованого податкового кредиту.

Таким чином, платник податків, а в даному випадку - позивач, не повинен нести відповідальність за наслідками невиконання його контрагентами обовязків щодо своєчасної подачі податкової звітності, а саме: декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року.

Суд зазначає, що вказана вище позиція суду також підтверджується рішеннями Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Суд вказав, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом з пенею. Європейський Суд з прав людини визначив, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейський Суд з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

Таким чином, позивач виходячи із приписів Податкового кодексу України не несе відповідальність за наслідки невиконання його контрагентами своїх обовязків щодо своєчасності подачі декларацій з податку на додану вартість, а дані обставини повинні бути встановлені та прийняті до уваги контролюючим органом при проведенні перевірки.

Разом із цим, обєктивність неможливості подачі податкової звітності контрагентами позивача, у звязку з настанням обставин непереборної сили підтверджується копіями наступних Сертифікатів (висновків) торгово-промислової палати, а саме: копією Сертифікатів ДП «Донецька залізниця» № 1360 від 14 жовтня 2014 року, № 1361 від 14 жовтня 2014 року (том 2 арк. справи 43-44, 45-46), а також копіями Сертифікатів: Маріупольського регіонального виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» № 1200 від 29 жовтня 2014 року, КП «Компанія «Вода Донбасу»: № 1735 від 25 листопада 2014 року, № 1736 від 25 листопада 2014 року (том 2 арк. справи 37-38, 39-40, 41-42).

Окрім викладеного, як зазначалось судом вище, та встановлено з матеріалів адміністративної справи, контролюючим органом в актах камеральної перевірки від 20 березня 2015 року № 77/28-03-40/0019429 та від 09 квітня 2015 року № 124/28-03-40/00191129 вказані різні суми завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу» за січень 2015 року, а саме: в акті камеральної перевірки від 20 березня 2015 року вказана сумма 384 039,00 грн., а в акті перевірки від 09 квітня 2015 року - 384 093,00 грн.

При цьому, відповідачем до податкового повідомлення-рішення, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму 697 096,00 грн. включена сума у розмірі 384 093,00 грн., до якої додана сума податкового кредиту у розмірі 313 003 грн., хоча з описових частин наведених вище актів камеральної перевірки вбачається, що у графах сум, по яким позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинам із КП «Компанія «Вода Донбасу за січень 2015 року розписана сума у розмірі 384 039,00 грн. Тобто відповідач, при складанні акту перевірки, та як наслідок, при винесенні податкового повідомлення-рішення помилився при розрахунку суми, якою позивачеві зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів помилково прийняте податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10/28-03-42, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 697 096 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 348 548 грн., у звязку з чим останнє підлягає скасуванню.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ММК Ілліча» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, тобто 487,20 грн. (арк. справи 5).

На підставі викладеного, керуючись статтями 8-11, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ММК Ілліча» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 травня 2015 року № /2401/10, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у Донецьку Міжрегіонального Головного управління Міндоходів від 05 травня 2015 року № /2401/10 у розмірі 697 096 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 348 548 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «ММК Ілліча» (, адреса: вул. Левченко, 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87504) витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят дві грн. 20 коп.).

Постанова прийнята у письмовому провадженні 02 липня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зінченко О.В.