Справа № 804/8029/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 р. Справа № 804/8029/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправною та скасування вимоги, -
06.06.14 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі відповідач 2) в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів ОСОБА_1 від 22.05.2014 року, винесену державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2014 року ВП 43330567, винесену державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3;
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити із підстав вказаних в позові.
В судове засідання 27.04.2015 року представник відповідача 1 не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.
В судове засідання представник відповідача 2 не зявився, причини неявки суду не повідомляв, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.
У відповідності до вимог частин 4 і 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши за правилами статті 86 КАС України докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 17.09.2113 року № 333 Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.
За результатами перевірки 31.10.2013 року складено акт № 1269/17-3/НОМЕР_1.
Відповідно до висновків, викладедих у вказаному акті, виявлено порушення, зокрема: п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п. 1 ч.2 ст. 7, п. 11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу на загальну суму 60 384,00 грн., в т.ч. по періодах: 2011 р. - 20 552,00 грн.; 2012 р.- 39 832,00 грн.
З оскаржуваної постанови від 16.05.2014 року про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржнику надається строк для добровільного виконання рішення до 23.05.2014 року (п. 2 постанови) та попереджено про наслідки невиконання рішення в добровільному порядку та застосування засобів примусового виконання рішення (п. 3 постанови) (а.с. 50).
Як свідчать матеріали справи, у звязку із тим, що боржником не були виконані вимоги, викладені в постанові від 16.05.2014 року про відкриття виконавчого провадження, про погашення боргу в добровільному порядку, державним виконавцем Березіним М.Ю. 22.05.2014 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в фінансових установах та належать ОСОБА_1 (а.с. 50 зв.), копія якої була направлена боржнику 22.05.2014 р. (а.с. 50).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідачів і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу примусового стягнення боргу з позивача на підставі вимоги № Ф-75 від 13.01.2014 року регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Частиною 2 ст. 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.
Сттаттею 17 Закону № 606-XIV визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до яких, в тому числі відносяться рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.
Приписами частин 1-3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.
Згідно з частинами 1-2 ст. 25 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання
рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана

судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Березіним М.Ю. після отримання звернення Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська про примусове стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 61830,47 грн. на підставі виконавчого документу вимоги №Ф-75 від 13.01.2014 року правомірно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43330567 від 15.05.2014 року, оскільки підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження були відсутні.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2014 року ВП №43330567 задоволенню не підлягають.

Частинами 1 та 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Зокрема, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Такою постановою може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З аналізу наведених норм вбачається, що арешт майна боржника застосовується державним виконавцем у разі невиконання в строк, встановлений для добровільного виконання, рішення про сплату боргу, або у випадку, коли стягувач просить про накладення арешту безпосередньо в зверненні про примусове стягнення боргу.

Як вбачається з тексту постанови від 22.05.2014 року про арешт коштів боржника, оскаржувана постанова була винесена раніше ніж спливав строк для добровільного виконання рішення, встановленого державним виконавцем до 23.05.2014 року (а.с. 50 зв.). Крім того, стягувач Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська при зверненні до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не ставила питання про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 безпосередньо при відкритті виконавчого провадження (а.с. 51). За таких обставин суд вважає, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 22.05.2014 року винесена передчасно, що свідчить про її неправомірність.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів ОСОБА_1 від 22.05.2014 року, винесену державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки в ході розгляду справи відповідачами правомірність прийняття оскаржуваних рішень була доведена частково, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити з урахуванням вимог ч. 3 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 86, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 13.01.2014 року № Ф-75 про стягнення боргу в розмірі 61830,47 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 22.05.2014 року по ВП 43330567, винесену державним виконавцем Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо накладення арешту на кошти, що міститься на рахунках в фінансових установах в АТ «УкрСиббанк» і ПАТ «АКТАБАНК» та належать боржнику ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_1, прож.: 49026, м. Дніпропетровськ, пр-т ім. Газети Правда, буд. 97 гуртожиток) витрати зі сплати судового збору у розмірі 73,46 грн. (сімдесят три грн. 46 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4