Справа № 184/1966/14-а (2а/184/28/14)
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/800/18046/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року у справі № 184/1966/14-а (2а/184/28/14) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, в якому просив: визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області щодо переведення позивача з пенсії за вислугою років на пенсію за віком і проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугою років із застосуванням показника заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з 14 квітня 2014 року згідно вимог ст.ст. 26,27,40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за для призначення пенсії за три календарних роки (2011-2013р.), що передують року призначення пенсії та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не просив перевести його з одного виду пенсії на інший та не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, тому відповідач протиправно зменшив йому розмір пенсії застосувавши показник заробітної плати за 2009 рік.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 8 липня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Визнані неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на пенсію за віком і проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугою років із застосуванням показника заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік.

Зобов'язане управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з 14 квітня 2014 року згідно до вимог ст.ст.26,27,40 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески для призначення пенсії за три календарних роки (2011 - 2013 роки), що передують року призначення пенсії та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області з 01.09.2010 р. по 25.11.2013 р. отримував пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У зв'язку з працевлаштуванням позивача виплата вказаної пенсії була припинена відповідно до заяви позивача від 02.12.2013 р.

У квітні 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Задовольняючи заяву позивача про переведення з одного виду пенсії на інший, відповідач розраховуючи пенсію за віком, застосував середню заробітну плату по Україні за 2009 рік, яка була врахована під час призначення пенсії за вислугу років в 2010 році.

Позивач вважає, що пенсія за віком має бути розрахована як новопризначена пенсія, оскільки він відмовився від попередньої пенсії за вислугу років. Відповідач наполягає на застосуванні статті 45 вказаного вище Закону, яка регулює питання переведення з одного виду пенсії на інший.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не просив перевести його з одного виду пенсії на інший та не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, тому відповідач протиправно зменшив йому розмір пенсії застосувавши показник заробітної плати за 2009 рік.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач був переведений з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи, спір між сторонами виник з приводу правильності застосування приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р., які регулюють питання призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Разом з тим, у спірному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.09.2010 р. по 25.11.2013 р. позивач отримував пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В подальшому позивач просив призначити йому пенсію за віком на підставі ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, відповідач мав керуватися в даному випадку, положеннями ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено для визначення заробітної плати для обчислення пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що незаконність дій відповідача щодо переведення позивача на пенсії за віком в квітні 2014 року, беручи до уваги показники середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік, оскільки такі дії суперечать вимогам пенсійного законодавства. Крім того, відповідно до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, також передбачений окремі порядки для призначення пенсії за віком та пенсії за вислугу років.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог., а апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанації.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі з урахуванням вищенаведених обставин.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, але помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року скасувати, постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 8 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: