Справа № 815/3735/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р.м. ОдесаСправа № 815/3735/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.

суддів Стас Л.В.

ОСОБА_1

за участю: секретаря Богданової С.Д.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 21.02.2014 року)

представника апелянта ОСОБА_3 (довіреність від 03.11.2014 року)

представника апелянта ОСОБА_4 (довіреність від 09.02.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІК ПОРТ СЕРВІС» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новік Порт Сервіс» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, заборону вчиняти певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВІК ПОРТ СЕРВІС» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області від 04.07.2014 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств та з податку на додану вартість, визнати протиправними дії ДПІ по прийняттю податкових повідомлень-рішень, дії по складанню та направленню акта від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» з питань правильності нарахування податку на прибуток, податку на додану вартість, валютного законодавства на період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року», а також заборонити ДПІ здійснювати будь-які дії щодо використання висновків вищезазначеного акту перевірки.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про порушення підприємством норм податкового законодавства не відповідають дійсності, оскільки валові витрати та податковий кредит позивача за період 2011-2012 роки підтверджуються належними первинними документами, які відповідач не дослідив під час перевірки, що призвело до хибних висновків про порушення Товариством вимог податкового законодавства. Разом з цим, позивач зазначає, що ДПІ під час перевірки діяла не у відповідності до закону, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій справі, тому вважає, що незаконні перевірочні дії не можуть мати юридичних наслідків для платника податку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії ДПІ щодо прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, визнав протиправними та скасував ці податкові повідомлення-рішення, зобовязав ДПІ утриматись від вчинення будь-яких дій щодо використання висновків акту перевірки від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» з питань правильності нарахування податку на прибуток, податку на додану вартість, валютного законодавства на період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року». В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ДПІ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження, став акт ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» з питань правильності нарахування податку на прибуток, податку на додану вартість, валютного законодавства на період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення:

- п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 25 986 567 грн.;

- п.п. 192.1.1, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 28 649 182 грн.

Суть порушень, на думку податкового органу, полягала у тому, що у ТОВ «Новік Порт Сервіс» відсутні первинні документи, регістри бухгалтерського та податкового обліку, інформації, які повязані з декларуванням сум валових витрат та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування в деклараціях з податку на прибуток та сум податкового кредиту у деклараціях з податку на додану вартість, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, у звязку із чим податковий орган дійшов висновку про не підтвердження Товариством валових витрат та податкового кредиту за цей період.

На підставі виявлених порушень ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.07.2014 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 25 986 567 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 6 496 642 грн. та № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 28 649 182 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 7 162 296 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 815/1543/14 за адміністративним позовом ТОВ «Новік Порт Сервіс» визнано протиправними дії ДПІ по складанню наказів від 18.02.2014 року № 67 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», від 04.03.2014 року № 83 «Про продовження терміну документальної позапланової перевірки», визнано протиправними та скасовано ці накази ДПІ, визнано протиправними дії ДПІ по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» на підставі оскаржуваних наказів.

З огляду на те, що рішенням суду, яке набрало чинності, встановлено неправомірність рішень та дій податкового органу по проведенню позапланової виїзної перевірки Товариства, суд першої інстанції у справі, що розглядається, дійшов висновку, що вищезазначені неправомірні дії відповідача не можуть мати жодних юридичних наслідків для платника податків, акт перевірки не є належним носієм доказової інформації та не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений за результатом протиправних дій податкового органу, та відповідно не може бути належною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень, отже дії відповідача щодо прийняття, так само як і самі спірні податкові повідомлення рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, проте вважає, що мотиви, якими обґрунтовано таке рішення, так само як і висновки про протиправність дій податкового органу щодо прийняття податкових повідомлень-рішень та зобов'язання відповідача утриматись від вчинення будь-яких дій щодо використання висновків акту перевірки від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877, ґрунтуються на не повному зясуванні обставин справи та не правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у звязку із чим апеляційна скарга ДПІ підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

В свою чергу, згідно з п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Як зазначив Вищій адміністративний суд України в ухвалі від 09.07.2014 року по справі №К/800/19335/13, встановлені Главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

В свою чергу, оцінку процедурним порушенням, які вчинені контролюючим органом при призначення та/або проведенні перевірки, суд може надати під час розгляду питання щодо правомірності податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючим органом за результатами відповідної перевірки.

При цьому судам варто мати на увазі, що акт перевірки як носій доказової інформації не повинен розцінюватися як єдиний або виключний доказ наявності податкового правопорушення, виявленого за результатами спірної перевірки. Натомість основними доказами є первинні документи, що складені за результатами відповідних господарських операцій, показання свідків та інші належні та допустимі докази, як ті, на які є посилання в акті спірної перевірки, так і ті, що надані сторонами або витребувані судом на виконання приписів статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо офіційного з'ясування обставин справи.

З урахуванням викладеного, процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки.

Натомість вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки відповідні порушення вплинули на можливість платника податків захистити свої права під час проведення спірної перевірки (зокрема, щодо надання відомостей про обставини спірних господарських операцій тощо), чи призвели порушення процедури призначення та/або проведення перевірки на встановлені обставини щодо відображення тих чи інших господарських операцій в податковому обліку тощо.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 13.01.2015 року скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року у справі за позовом ТОВ «Новік Порт Сервіс » до ДПІ у м. Іллічівську Головного управління міндоходів в Одеській області про скасування наказів про проведення перевірки та залишено в силі постанову суду першої інстанції у цій справі, якою Товариству відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд касаційної інстанції визнав обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що фактичний допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки позбавляє платника податків оскаржувати рішення та дії субєкта владних повноважень щодо призначення та проведення перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що предметом розгляду у даній справи має бути виключно законність оскаржуваних рішень, з одночасною оцінкою допущених контролюючим органом процедурних порушень та наскільки ці порушення вплинули на можливість платника податків захистити свої права під час проведення перевірки, зокрема, шляхом надання відомостей про обставини спірних господарських операцій та чи призвели порушення процедури призначення та/або проведення перевірки на встановлені обставини щодо відображення тих чи інших господарських операцій в податковому обліку тощо.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції констатував факт, що начальником ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів було видано наказ від 18.02.2014 № 67 про проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс».

Наказ та направлення на перевірку були вручені головному бухгалтеру підприємства ОСОБА_5 19.02.2014 і перевірку було розпочато.

У зв'язку з великим обсягом первинних документів на підприємстві та необхідністю відпрацювання великої кількості покупців, на підставі абзацу 2 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, наказом ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів від 04.03.2014 № 83 продовжено з 05.03.2014 термін документальної позапланової перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» на п'ять робочих днів.

Наказом ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 06.03.2014 № 88, на підставі п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України, у звязку з отриманням від ТОВ «Новік Порт Сервіс» листа № 84 від 04.03.2014, з 06.03.2014 документальну позапланову перевірку ТОВ «Новік Порт Сервіс» призупинено, термін її проведення перенесено на 90 днів.

Судом першої інстанції також встановлено, що 04.06.2014 року відповідачем складено акт № 872/15-32-22-05/36201877 «Про ненадання документів для проведення виїзної позапланової перевірки ТОВ «Новік-Порт Сервіс» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року», який, власно, і слугував підставою для складення податковим органом акту перевірки від 17.06.2014 року про результати позапланової перевірки Товариства, за висновками якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Разом з цим, як встановлено колегією суддів, податковий орган після спливу строку призупинення перевірки, який закінчився 03.06.2014 року, фактично не приступив до продовження перевірки, посадові особи відповідача до Товариства не зявлялися, а висновки про ненадання Товариством документів було зроблено на підставі листа позивача від 03.06.2014 року, яким останній повідомляв про оскарження в судовому порядку наказів про проведення перевірки та просив зупинити проведення перевірки до вирішення спору в судовому порядку.

Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблено у звязку з ненаданням платником податків первинних документів, на підставі положень п.44.6 ст.44 ПК України.

Проте колегія суддів вважає, що такі висновки податкового органу є необгрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, їх зроблено без фактичного дослідження первинних документів та перевірки реальності господарських операцій платника податків, які, в рамках виїзної документальної перевірки мали бути досліджені за місцем знаходження позивача, а не в приміщенні ДПІ.

В свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що повязані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведенного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

За правилами п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Такі ж норми містив Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), виконанням робіт та наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Кодексу).

При цьому, відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/робіт/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту та валових витрат по операціям з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів позивач надав договори, податкові та видаткові накладні, акти виконаних робіт та приймання-здачі виконаних робіт, рахунки-фактури та додатки до рахунків-фактур, акти списання товарів, товарно-транспортні накладні, довіреності уповноважених осіб на отримання товару, акти експертиз та сертифікати якості, виписки по рахунку, меморіальні ордери, грошові чеки та платіжні доручення.

З метою повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи та враховуючи, що надані позивачем первинні документи не були предметом дослідження податковим органом під час перевірки, для зясування правильності відображення позивачем сум спірного податку у податковій звітності, судом апеляційної інстанції призначено судово-економічну експертизу по справі, за висновком якої висновки акту перевірки від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877 щодо заниження підприємством податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 25 986 567 грн. та порушення п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 28 649 182 грн. та порушення п.п. 192.1.1, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України не підтвердились.

Таким чином, оскільки первинними документами за результатом господарської діяльності у повному обсязі підтверджується формування позивачем податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, колегія суддів вважає неправомірним збільшення позивачу грошових зобовязань з податку на додану вартість та з податку прибуток згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже ці рішення підлягають скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій ДПІ по прийняттю цих рішень, визнання протиправними дій ДПІ по складанню та направленню акта від 17.06.2014 року № 1020/22-05/36201877 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Новік Порт Сервіс» з питань правильності нарахування податку на прибуток, податку на додану вартість, валютного законодавства на період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року» та заборони ДПІ здійснювати будь-які дії щодо використання висновків вищезазначеного акта, колегія суддів вважає, що в цій частині у позові слід відмовити, оскільки вчинення дій субєктом владних повноважень в частині складання актів перевірки, їх висновків та збирання і розповсюдження податкової інформації є способом реалізації наданої законом функції суб'єкту владних повноважень, ці дії не породжують для позивача будь-яких негативних наслідків, не створюють обовязків на вчинення певних дій, сплати грошових коштів тощо, тобто не змінюють стану його субєктивних прав та не створюють жодних додаткових обовязків для платника, що, в свою чергу, виключає підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані всі обставини справи та їм надано невірну юридичну оцінку, що призвело до порушень норм матеріального та процесуального права, що, в свою чергу, є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІК ПОРТ СЕРВІС» - відмовити.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новік Порт Сервіс» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, заборону вчиняти певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області від 04.07.2014 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Новік Порт Сервіс» () судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Судді: Л.В.Стас

ОСОБА_1