Справа № 826/7544/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2015 року № 826/7544/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення витрат, визнання безпідставними та незаконними звернень, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОН України), в якому просив:

визнати незаконним та скасувати п. 4 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та в частині відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку;

визнати незаконним висновок МОН України та довідку з порівняльною таблицею;

визнати незаконним та скасувати п. 7 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 в частині позбавлення строком на два роки права участі в атестації наукових кадрів офіційним опонентам: д.ю.н., професору ОСОБА_2, д.ю.н., професору ОСОБА_5, д.ю.н., професору ОСОБА_4;

стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесенні за проведення експертного лінгвістичного дослідження Київським експертно-дослідним центром у сумі 5000 грн.;

визнати безпідставними і незаконними звернення старшого наукового співробітника Інституту економіко-правових досліджень НАН України ОСОБА_6 від 03.04.2014 та від 19.06.2014 до МОН України про скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 щодо присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та щодо відмови у видачі йому диплома доктора юридичних наук;

відшкодувати з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

З урахуванням не прибуття у судове засідання третіх осіб та відсутністю необхідності заслухати свідка та експерта, колегія суддів ухвалила розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

26.03.2014 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» позивач захистив дисертаційне дослідження «Адміністративно-правові аспекти нормотворчості публічної адміністрації в Україні» (УДК 342.95.3.(477) на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук за спеціальністю 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

За результатами такого засідання до МОН України направлено «Пропозиції щодо затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 від 26.03.2014 з подальшим присудженням наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 і видачею йому відповідного диплому».

15.04.2014 атестаційна справа та дисертація ОСОБА_1 надійшла до МОН України, реєстраційний номер Д 23.04.14-241/2.

Водночас, 03.04.2014 за вх. № К-1069 відповідачу надійшло звернення кандидата юридичних наук, старшого співробітника відділу проблем модернізації господарського права та законодавства Інституту економіко-правових досліджень НАН України ОСОБА_6 щодо прийняття рішення про скасування результатів захисту дослідження за вказаною темою та відмови позивачу у видачі диплома доктора юридичних наук.

20.05.2014 на засіданні експертної ради з юридичних наук МОН України з числа членів експертної ради утворено комісію з метою перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_6 та для поглибленого вивчення дисертації ОСОБА_1

04.06.2014 на черговому засіданні експертна рада з юридичних наук МОН України заслухала висновок комісії та за результатами розгляду дисертації ОСОБА_1 пропонувала МОН України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 про присудження останньому наукового ступеня доктора юридичних наук.

При цьому, у висновку члени комісії спростували та заперечили зауваження, наведені у зверненні ОСОБА_6 та зазначили, що дисертація ОСОБА_1 є актуальною, своєчасною, має наукову і практичну новизну та відповідає паспорту спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

19.06.2014 відповідачу за вх. № К-1069/2 надійшло друге звернення ОСОБА_6, в якому вона повторно звертає увагу на зміст дисертації ОСОБА_1 та на наявність, на її думку, суттєвих порушень вимог Порядку присудження наукових ступенів та присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника.

04.09.2014 на черговому засіданні експертна рада з юридичних наук МОН України з метою перевірки додаткової інформації щодо дисертації ОСОБА_1 прийняла рішення поновити роботу комісії по розгляду дисертації позивача, додатково включивши до її складу відповідних експертів.

В той же час, своє друге звернення ОСОБА_6 надіслала до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, за результатами розгляду якого складено відповідний висновок за підписом д.ю.н., професора ОСОБА_8, д.ю.н., професора ОСОБА_9, д.ю.н., старшого наукового співробітника, професора ОСОБА_10, у якому зазначено, що дисертація ОСОБА_1 є завершеною роботою, що в сукупності вирішує важливе завдання, яке має суттєве значення для адміністративного права України. Дисертаційне дослідження відповідає паспорту спеціальності 12.00.07, вимогам Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 567, і встановленим вимогам до докторських дисертацій та наказу МОН України від 17.10.2012 № 1112 «Про опублікування результатів дисертацій на здобуття наукових ступенів доктора і кандидата наук».

03.12.2014 на засіданні експертна рада з юридичних наук МОН України за результатами розгляду доповіді комісії по розгляду атестаційної справи, дисертації та додаткових матеріалів по дисертації вирішила затвердити результати таємного голосування та у зв'язку з тим, що пропозиція МОН України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 та видати йому диплом доктора наук не набрала більшості, рекомендувати атестаційній колегії МОН України остаточне рішення щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук або скасування рішення спецради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» прийняти на черговому засіданні атестаційної колегії.

Разом з тим, 22.12.2014 на засіданні атестаційної колегії МОН України остання прийняла рішення про зняття з розгляду питання про затвердження рішення про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1

02.02.2015 за вх. № 2555/0/2-15 до МОН України надійшло чергове звернення ОСОБА_6 від 28.01.2015 № 299/22 на бланку Інституту економіко-правових досліджень НАН України з порівняльною таблицею у додатку щодо текстових запозичень в дисертації ОСОБА_1

26.02.2015 на засіданні атестаційної колегії МОН України остання прийняла рішення про, зокрема, скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук.

Водночас, п. 4 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року» скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмовлено у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 567 (далі - Порядок № 567), цей Порядок регулює питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук та присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника.

Пунктом 3 Порядку № 567 встановлено, що розгляд і вирішення питань атестації наукових кадрів здійснює МОН за участю атестаційної колегії, яка діє відповідно до затвердженого ним положення.

Відповідно до п. 27 Порядку № 567 контроль за науковим рівнем дисертацій, роботою спеціалізованих вчених рад МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій. Порядок утворення, функціонування та діяльності експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій визначається положенням про експертну раду, яке затверджує МОН. Експертні ради з питань проведення експертизи дисертацій проводять експертизу захищених дисертацій, розглядають питання, що належать до їх компетенції, готують експертні висновки про відповідність встановленим вимогам і відповідають за якість та об'єктивність підготовлених ними висновків. У разі потреби МОН запрошує на засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій здобувача, наукового керівника, керівника спеціалізованої вченої ради, де проводився захист дисертації.

Згідно з п. 28 Порядку № 567 строк розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук не повинен перевищувати шести місяців, а наукового ступеня кандидата наук - чотирьох місяців. Будь-які пропозиції і заяви щодо додаткової оцінки дисертацій та атестаційних справ розглядаються МОН до прийняття рішення. За особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації, питання щодо його продовження вирішує МОН у кожному конкретному випадку, про що інформується спеціалізована вчена рада.

Водночас, відповідно до змісту п. 17 Положення про експертну раду з питань проведення експертизи дисертаційних робіт Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 14.09.2011 № 1058 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1167/19905, строк розгляду дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук в експертній раді не повинен перевищувати трьох місяців.

Пунктом 30 Порядку № 567 передбачено, що рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук набирає чинності з дати набрання чинності наказом МОН про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради та видачу відповідного диплома на підставі рішення атестаційної колегії.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що загальний строк розгляду у МОН атестаційною колегією дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук не повинен перевищувати шести місяців, а строк розгляду в експертній раді не повинен перевищувати трьох місяців.

В той же час, будь-які пропозиції і заяви щодо додаткової оцінки дисертацій та атестаційних справ розглядаються МОН до прийняття рішення, тобто в межах встановленого загального строку розгляду у шість місяців.

Втім, за наявності особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації, МОН наділене повноваженнями приймати рішення щодо продовження такого строку у кожному конкретному випадку, про що інформується спеціалізована вчена рада.

Як вже встановлено колегією суддів, атестаційна справа та дисертація ОСОБА_1 надійшла до МОН України 15.04.2014 за реєстраційним номером Д 23.04.14-241/2, у зв'язку з чим Порядок № 567 за висновком колегії суддів пов'язує з вказаною датою початок перебігу строку для розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук - позивача.

Таким чином, встановлений п. 28 Порядку № 567 строк розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук, за відсутності особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації та прийняття МОН відповідного рішення щодо продовження такого строку, спливає 15.10.2014.

При цьому, з матеріалів справи видно, що розгляд у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук ОСОБА_1 тривав понад 10 місяців: з 15.04.2014 по 26.02.2015, що є порушенням вимог п. 28 Порядку № 567.

Водночас, відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не надано колегії суддів доказів на підтвердження наявності особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації позивача та прийняття МОН відповідного рішення щодо продовження такого строку розгляду.

Поряд з цим, колегія суддів відмічає, що сам по собі факт наявності повторного звернення ОСОБА_6, отриманий відповідачем 19.06.2014 за вх. № К-1069/2, не свідчить про наявність особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації позивача.

Крім того, наявність такого звернення не позбавляє відповідача можливості розглянути останнє в межах шестимісячного строку - до 15.10.2014, тобто до моменту настання у відповідача в силу вимог п. 28 Порядку № 567 обов'язку щодо прийняття відповідного остаточного рішення.

Так само, як відповідач за висновком колегії суддів не був позбавлений можливості у період з 04.06.2014 (на черговому засіданні експертна рада з юридичних наук МОН України пропонувала МОН України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 про присудження позивачу наукового ступеня доктора юридичних наук) до 19.06.2014 (відповідач отримав повторне звернення ОСОБА_6.), за наявності висновку членів комісії щодо спростування зауважень, наведених у зверненні ОСОБА_6, прийняти остаточне рішення.

Натомість, за наявності позитивного висновку членів комісії щодо спростування зауважень, наведених у зверненні ОСОБА_6 та за відсутності рішення МОН України щодо продовження строку розгляду дисертації та атестаційної справи ОСОБА_1, як того вимагає п. 28 Порядку № 567, 04.09.2014 експертна рада з юридичних наук МОН України поновлює роботу комісії по розгляду дисертації позивача і поза межами строку розгляду дисертації та атестаційної справи - 03.12.2014, вирішує затвердити результати таємного голосування та рекомендує атестаційній колегії МОН України остаточне рішення щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук або скасування рішення спецради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» прийняти на черговому засіданні атестаційної колегії.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки всі наступні рішення та висновки відповідача прийняті та складені поза межами встановленого п. 28 Порядку № 567 строку та за відсутності рішення МОН України щодо продовження строку розгляду дисертації та атестаційної справи ОСОБА_1, останні не можуть бути підставою для прийняття відповідного рішення МОН України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання строку розгляду дисертації та атестаційної справи є однією з умов для реалізації права на освіту, а саме здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук у спірних відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, зокрема, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати відповідними зверненнями до МОН України, сприяє юридичній визначеності у таких відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у подібних відносинах.

Враховуючи викладене у сукупності, приймаючи до уваги, по-перше, порушення встановленого п. 28 Порядку № 567 строку розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук, по-друге, відсутність особливих обставин, які потребують більш тривалого строку для проведення експертизи дисертації позивача та прийняття МОН відповідного рішення щодо продовження такого строку розгляду дисертації та атестаційної справи позивача, по-третє, наявність рішення експертної ради з юридичних наук МОН України від 04.06.2014 за результатами розгляду дисертації ОСОБА_1 щодо пропозиції МОН України затвердити рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 про присудження останньому наукового ступеня доктора юридичних наук, колегія суддів вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню п. 4 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та в частині відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 2, ст. 104 КАС України судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, які вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013 у справі № К/9991/8341/11.

Однак дії відповідача щодо складення певних проміжних висновків, зокрема, щодо перевірки інформації про наявність текстових запозичень у тексті дисертаційного дослідження, не відповідають наведеним критеріям, позаяк такі дії є лише діяльністю членів комісії на виконання своїх посадових обов'язків. Тому саме по собі складення певних проміжних висновків не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Слід також зазначити, що оспорювані за цим позовом висновки та довідка з порівняльною таблицею, не мають самостійного правового значення, оскільки не являють собою остаточне волевиявлення владного суб'єкта; в подальшому з урахуванням вчинених дій МОН України може бути прийнято рішення стосовно прав та обов'язків позивача.

Також задоволенню не підлягають позовні вимоги про визнання безпідставними і незаконними звернень старшого наукового співробітника Інституту економіко-правових досліджень НАН України ОСОБА_6 від 03.04.2014 та від 19.06.2014 до МОН України про скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 щодо присудження наукового ступеня доктора юридичних наук ОСОБА_1 зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та щодо відмови у видачі йому диплома доктора юридичних наук та про визнання незаконним та скасування п. 7 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 в частині позбавлення строком на два роки права участі в атестації наукових кадрів офіційним опонентам: д.ю.н., професору ОСОБА_2, д.ю.н., професору ОСОБА_5, д.ю.н., професору ОСОБА_4, оскільки відповідно до загального принципу адміністративного судочинства, відображеного в ст.ст. 2 та 6 КАС України, судовому захисту підлягає порушене право, свободи або інтереси, проте всупереч вказаним положенням, позивачем не доведено факт порушення його прав, свобод або інтересів такими зверненнями та наказом у зазначеній частині.

При цьому, колегія суддів звертає увагу позивача, що по суті вимога про визнання незаконним та скасування п. 7 наказу МОН України від 26.02.2015 № 217 у наведеній частині є зверненням до суду в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених за проведення експертного лінгвістичного дослідження Київським експертно-дослідним центром у сумі 5000 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено колегією суддів, проведення лінгвістичного дослідження позивачем здійснювалось з метою дослідження статті ОСОБА_6 та з метою виявлення в ній висловлювань образливого характеру щодо ОСОБА_1, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що вказана експертиза ніяким чином не стосується МОН України, як відповідача по даній справі, а має відношення до ОСОБА_6, в той час як остання, як встановлено колегією суддів з пояснень представника відповідача, в трудових відносинах з МОН України не перебувала.

При цьому, позовні вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди у розмірі 5000 грн., колегією суддів, виходячи з положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи шкоду, та якими доказами це підтверджується.

Стосовно винесення окремої ували на неправомірні дії ОСОБА_6, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Як вбачається із положень ч. 1 ст. 166 КАС України винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов'язком. Водночас, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для винесення окремої ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення у повній мірі.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.02.2015 № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.02.2015 № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26.03.2014 протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_1 на підставі висновку.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко