Справа № 2а-682/11/1231
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/18495/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 9 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання дій неправомірними.

Просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача зробити перерахунок пенсії та сплачувати пенсію з 7 серпня 2010 року відповідно до статті 8 Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці".

Постановою Стаханівського міського суду Луганської області від 9 серпня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2012 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення першої інстанції - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 2 червня 1980 року по 20 червня 1988 року позивач працювала дільничним гірничим нормувальником шахти іменні Ілліча виробничого об'єднання ,,Стахановвугілля", на час звільнення у зв'язку з переходом на пенсію у 1990 році, мала права на пільгову пенсію відповідно до Списку № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах з шкідливими умовами праці в гарячих цехах, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» (далі Список № 1).

30 вересня 1990 року позивач звільнилася з підприємства у зв'язку з переходом на пенсію і їй була призначена пенсія з урахуванням стажу роботи 8 років 9 місяців 19 днів за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

ОСОБА_2 звернулася до відповідача з проханням про нарахування пенсії відповідно до статті 8 Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці", однак відповідач відмовився нараховувати пенсію позивачу за вказаним вище Законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб'єктом Закону України ,,Про престижність шахтарської праці", оскільки посад, на якій вона перебувала, не передбачала зайнятості на підземних роботах повний робочий день, а отже дія статті 8 Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці" на неї не розповсюджується, з чим і погодився суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці" його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 цього Закону мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту «а» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, геологорозвідці, на дренажних шахтах на будівництві шахт, рудників, копалень» (далі - підрозділ 1) розділу 1 «Гірничі роботи» (далі - розділ 1) списку № 1 передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.

Згідно із підпунктом б пункту 2 розділу І Списку № 1 (№ 1173 від 22 серпня 1956 року), на підставі якого, як зазначала сама позивач, вона отримала пенсію, посада нормувальника гірничого не віднесена до професій Підземних робіт (пункт 1), а віднесена до професії інженерно технічних робітників (підпункт б) Робіт на поверхні (пункт 2) Гірничих робіт (розділу І).

Отже, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці" та встановлені цим Законом додаткові гарантії у виплаті та підвищенні пенсії, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день, а оскільки посада позивача не віднесена згідно із Списком № 1 до професій, що передбачають зайнятість повний робочий день на підземних роботах, то позивач права на отримання пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України ,,Про підвищення престижності шахтарської праці" не має.

Враховуючи те, що посилання позивача в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судами повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішеннях, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Стахановського міського суду Луганської області від 9 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання дій неправомірними - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак