Справа № 464/12362/14-а,2-а/464/305/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року № 876/1247/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

07.12.2014 позивач поштою направив в суд адміністративний позов до відповідача в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобовязати з 01.01.2014 провести перерахунок і виплату державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеної до 1 категорії та інваліду ІІІ групи, інвалідність повязана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ, щомісячно повинна нараховуватись та виплачуватись державна пенсія в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 50 цього Закону, особам, що віднесені до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія для інвалідів 3-ї групи у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач в порушення норм Закону державну та додаткову пенсії нараховує та виплачує у значно меншому розмірі.

У процесі судового розгляду позивачем до суду першої інстанції подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки вважає, що такий ним пропущено з поважних причин. В обґрунтування цієї заяви, ОСОБА_2 посилається, зокрема, на те, що протягом 2014 року він постійно перебував то на стаціонарному, то на амбулаторному лікуванні, у звязку з загостренням захворювання, на підтвердження чого ним долучено ряд документів.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2014 поновлено строк звернення до адміністративного суду та позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підпримав та просить її задовольнити.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявною у справі розпискою, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується виданим на його імя посвідченням ОСОБА_1 А № 156260 (а.с. 5).

Відповідно до копії довідки ОСОБА_1 10ААА № 487972 долученої до матеріалів справи, виданої МСЕК, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-ХІІ (тут та далі, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону № 796-ХІІ обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Статтею 63 Закону № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти КМУ, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти КМУ, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що починаючи з 01.01.2014 Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» (далі Закон № 719-VII) (до 03.08.2014) не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону № 796-ХІІ, зокрема ст. 50, 54 вказаного Закону, а оже правильними є висновки суду першої інстанції про те, що 01.01.2014 позивач мав право на отримання державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Проте, суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги з 01.01.2014 та не зазначивши кінцеву дату періоду, не врахував того, що Законом № 719-VII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 № 1622-VII (далі Закон № 1622-VII), встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

При цьому, необхідно врахувати, що згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1622-VII, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відтак, враховуючи те, що вказаний Закон був опублікований 02.08.2014 в офіційному виданні «Голос України», то такий набрав чинності з 03.08.2014.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог щодо нарахування та виплату державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, виходячи з визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімального розміру пенсії за віком, з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням виплачених сум.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, оскільки як вбачається із наданих позивачем медичних документів, у 2014 році він постійно хворів та тривалий час перебував на лікуванні.

Так, згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 20.12.2013 по 02.01.2014, з 21.05.2014 по 02.06.2015, з 15.07.2014 по 25.07.2014, з 14.08.2014 по 29.08.2014 (а.с. 22-25), тобто з травня по серпень, позивач кожного місяця перебував на стаціонарному лікуванні. Протягом періоду з 11.11.2014 по 20.11.2014 позивач проходив медико-соціальну експертну комісію. Також із наданих позивачем документів вбачається, що у звязку з хворобами він постійно звертається за допомогою до медичних закладів та перебуває на амбулаторному лікуванні, а саме це мало місце: 27.01.2014, 11.03.2014, 15.04.2014, з 14.05.2014 по 16.05.2014 (медичне обстеження у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі), 20.05.2014 огляд невролога, 13.06.2014 огляд кардіолога та гастроентеролога, 31.07.2014, 20.10.2014 (а.с. 26-35).

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови вказавши у абзаці 4 резолютивної частини цієї постанови кінцеву дату періоду за який слід провести перерахунок і виплату пенсії, а саме по 2 серпня 2014 року включно.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі № 464/12362/14-а (2-а/464/305/14) змінити, вказавши у абзаці 4 резолютивної частини цієї постанови кінцеву дату періоду за який слід провести перерахунок і виплату пенсії, а саме по 2 серпня 2014 року включно.

У решті постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі № 464/12362/14-а (2-а/464/305/14) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_3

Постанова у повному обсязі складена та підписана 03.07.2015.