Справа № 813/4084/14
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 876/9853/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді Каралюса В.М.,
суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,
за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,
та за участі осіб:
від позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третіх осіб - Балюк С.В., Балюк Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 813/4084/14 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду з адміністративним позовом до Галицького районного відділу у м.Львові Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування, в якому просили визнати протиправними дії відповідача, що були підставою видачі паспорта громадянина України та реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача зняти реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року замінено первинного відповідача Галицький районний відділ у м.Львові Головного управління державної міграційної служби у Львівській області на належного відповідача- Головне управління міграційної служби у Львівській області.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржили позивачі, які в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, просить таке скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ними було подано належні докази того, що неповнолітній ОСОБА_5 ніколи не проживав і не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а тому ставити питання про втрату ним права користування житловим приміщенням в порядку цивільного судочинства немає правових підстав, оскільки такого права у нього і не виникало.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що взяли участь у справі, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції, 26 лютого 1994 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Подружжя проживало у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 був прописаний за адресою: АДРЕСА_3 . Вд вказаного шлюбу в ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є син ОСОБА_5 , який з 1996 року по теперішній час зареєстрований по місцю проживання матері за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.02.1996 року квартира за адресою АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . На 1/2 частину квартири після смерті ОСОБА_6 видано свідоцтва про право на спадщину за законом 15.10.1999 року ОСОБА_1 , тому, на день видачі паспорта громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , співвласниками квартири у АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2000 року розірвано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на вихованні ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 06 листопада 2012 року звернувся до Галицького РВ у м.Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про видачу паспорту у зв`язку із досягнення 16-річного віку і йому виданий паспорт серії НОМЕР_1 , згідно якого місцем реєстрації вказано АДРЕСА_1 .
У відповідності до підпункту 20 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.
Згідно пункту 20 Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
Згідно із ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" визначено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Частиною 2 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" закріплено вичерпний перелік документів, необхідних для реєстрації, що їх зобов`язані подати особа або її законний представник, а зокрема: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Відповідно до статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Пунктом 2.2 Порядку передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України також документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.
Таким чином для реєстрації місця проживання, особа, яка звертається до органу реєстрації повинна надати документи відповідно до переліку та за формою, передбаченими статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22 листопада 2012 року.
У відповідності до статті 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Статтею 160 Сімейного кодексу України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Як вбачається із долученої до позовної заяви копії довідки від 17.05.2014 р., виданої ЛКП "Княже місто", ОСОБА_5 був зареєстрований 11.12.1996 р. за адресою проживання матері ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ) за адресою АДРЕСА_1 і по даний час не був знятий з реєстрації місця проживання. На той момент шлюб між батьками розірваний не був. Дитина прибула з родильного будинку в квартиру матері ОСОБА_8 .Зазначена довідка ЛКП "Княже місто" позивачами не оскаржувалась.
Стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання. Зокрема, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Жодна з означених підстав не мала місця, жодними доказами не спростовується факт прибуття ОСОБА_3 з новонародженою дитиною в своє місце проживання в АДРЕСА_1 .
Виходячи з того. що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відтак, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності (користування) такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Оскільки такі спірні питання між позивачами та третьою особою у справі судом не вирішувалися, то підстави для зняття її з реєстрації відсутні, а вимоги є передчасними.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 813/4084/14 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська
повний текст ухвали виготовлений 30.06.2015