Справа № 826/6339/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6339/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

за участю представника позивача Лічман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасуванню постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 24.03.2015 року ВП №46086043 про арешт коштів боржника в розмірі 490000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2014р.у справі №826/10716/14, що була залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2014, позов непідприємницького товариства «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Фонду щодо неповернення непідприємницькому товариству «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» пенсійних активів у розмірі 4 900 000 грн., розміщених у ПАТ «Реал-Банк» згідно договору №78/29-19/БТ від 22.11.2013р. про залучення на строковий депозит грошових коштів суб'єкта господарювання та зобов'язано Фонд повернути непідприємницькому товариству «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» пенсійні активи у розмірі 4 900 000 грн.

На виконання зазначеного рішення суду Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист від 12.11.2014 р. про зобов'язання Фонду повернути Недержавному корпоративному пенсійному фонду ВАТ «Укрексімбанк» пенсійні активи у розмірі 4 900 000грн., розміщені у ПАТ «РЕАЛ БАНК» згідно з Договором.

14.11.2014 Недержавним корпоративним пенсійним фондом ВАТ «Укрексімбанк» р. подано до УДВС ГУЮ у м. Києві відповідну заяву про примусове виконання рішення.

21.11.2014 р. постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Бялого М.Г. відкрито виконавче провадження №45496951 з примусового виконання виконавчого листа від 12.11.2014 р.

Згідно з п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду у 7-денний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В п. 3 вказаної постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчим дій.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2014 отримано Фондом 27.11.2014 р.

На підставі заяви боржника (Фонду) про відкладення виконавчих дій від 01.12.2014 державним виконавцем 02.12.2014 р. було винесено постанову ВП №45496951 про відкладення провадження виконавчих дій до 09.12.2014 р.

У зв'язку з невиконанням Фондом рішення суду і вимог постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2014 р., з урахуванням постанови державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій до 09.12.2014 p., державним виконавцем, винесено відповідні постанови від 15.12.2014 р. ВП №45496951 про стягнення з Фонду виконавчого збору у розмірі 490000,00 грн. та про накладення штрафу у розмірі 1360 грн.

24.03.2015 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках фінансової установи, у межах суми 490 000, 00 грн.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Обґрунтовуючи протиправний характер вказаного рішення відповідача, позивач посилався на ту обставину, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб фактично не може виконати рішення суду, оскільки у Фонду відсутній правовий механізм для його виконання, а кошти, які перебувають в розпорядженні Фонду, можуть використовуватися лише у спосіб та на цілі, визначені Фондом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця є правомірною, оскільки боржником не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження та не виконано рішення суду у добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок виконання рішень суду зобов'язального характеру передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділу примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби (далі - державні виконавці).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Предметом даного спору є визначення відповідності вимогам Закону постанови державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, що містяться на рахунках боржника.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час існування спірних праовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (частина 3 статті 57 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проводяться дії по зобов'язанню Фонду повернути недержавному корпоративному пенсійному фонду ВАТ «Укрексімбанк» пенсійні активи у розмірі 4 900 000грн., розміщені у ПАТ «РЕАЛ БАНК» згідно з Договором.

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття виконавчого провадження постанову про відкриття позивачем не оскаржено.

З часу відкриття виконавчого провадження, враховуючи наявність постанови державного виконавця про відкладення виконавчих дій, боржником рішення суду не виконано.

З наведеного вбачається, що у відповідача були всі підстави для накладення арешту на всі кошти боржника.

При цьому, колегія суддів враховує, що сума стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, не перевищує загальної суми боргу.

Посилання апеляційної скарги позивача на ту обставину, що рішення суду, в рамках виконавчого провадження з виконання якого винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, виконати неможливо через відсутність у Фонду правового механізму для його виконання колегією суддів відхиляється, оскільки згідно з вимогами законодавства України рішення суду є обов'язковими для виконання.

Крім того, положеннями ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Позивач, будучи стороною виконавчого провадження, не скористався правами, передбаченими ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», не звертався до державного виконавця із клопотаннями про зупинення виконавчого провадження чи про зміну порядку і способу виконання рішення суду.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідача від 24.03.2015 року ВП №46086043 про арешт коштів боржника в розмірі 490000,00 грн. є законною та обґрунтованою.

З огляду на викладене та враховуючи, що арешт може бути накладено на все майно особи, яка є боржником за виконавчим провадженням, зокрема, у зв'язку з прийняттям судового рішення, на підставі виконавчого листа та в межах стягуваної суми боргу, дії державного виконавця стосовно винесення постанови про накладення арешту на кошти належать до його повноважень та відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 244-2, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 02.07.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.