Справа № 804/20754/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №1658/04-62-22-1/38835542 від 17 червня 2014 року (далі-акт перевірки) на підставі якого його було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем безпідставно зменшено розмір від’ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2014 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована висновками перевіряючи осіб, які зроблено в акті перевірки, щодо здійснення позивачем операцій з ТОВ «Вог Рітейл», які не направлені на реальне настання правових наслідків та не пов’язані з господарською діяльністю товариства, що призвело до завищення розміру від’ємного значення сум податку на додану вартість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Опт Рітейл» з питань правомірності декларування від’ємного значення з податку на додану вартість в податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №1658/04-62-22-1/38835542 від 17 червня 2014 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України, позивач не має право на отримання бюджетного відшкодування у зв’язку з реєстрацією як платник податку на додану вартість менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (т.1 а.с.18-34).

В акті перевірки зазначено, що згідно з наданих до перевірки первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку по рах.10 «Основні засоби» встановлено, що транспортні засоби на підприємстві відсутні, а за наслідками перевірки не підтверджено факт отримання паливно-мастильних матеріалів (далі – ПММ) від ТОВ «Вог Рітейл», що свідчить про неможливість підтвердження фактичного отримання ПММ та пов’язаність з господарською діяльністю підприємства. На думку податкового органу, у ТОВ «Опт Рітейл» відсутнє право на формування податкового кредиту по операціях з придбання ПММ у ТОВ «Вог Рітейл», а тому ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська дійшла висновку про здійснення ТОВ «Опт Рітейл» операцій з ТОВ «Вог Рітейл», які не направлені на настання правових наслідків та не пов’язані з господарською діяльністю товариства, що призвело до безпідставного завищення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість.

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цьогоКодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідно до пп.14.1.36 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розрахунки між суб’єктами господарювання за отримані послуги проведені, але не в повному обсязі, станом на 30 квітня 2014 року кредиторська заборгованість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» складає 1622,85грн., що сторонами не оспорюється.

Як вбачається з акта перевірки, ТОВ «Вог Рітейл» виписано позивачу податкові накладні за лютий – квітень 2014 року.

Придбаний товар використано позивачем у власній господарській діяльності, під час експлуатації транспортних засобів які належать працівникам і використовувались в службових цілях, що підтверджується наказами «Про використання власного автомобіля в службових цілях» (т.1 а.с.64), заявами (т.1 а.с.114,124,128,132,137,142,144,146,151,153,157,162,167,172,177,181,186,190, 192,194,196-197,202,208,212,217,219-224,229-249, т.2 а.с.49-56,79-87,107-115,117-121,123-137,139, 141,143,145,147,149-151,153-159,161-169), актами приймання передачі паливних карт (т.1 а.с.113, 123,127,131,136,141,143,145,150,152,156,161,166,171,176,180,185,189,191,193,218,228, т.2 а.с.48,78, 106,116,122,138,140,142, 144,146,148,152,160), маршрутними листами (т.1 а.с.106-108,111-112,115-117,120-122,125-126,129-130,133-135,138-140,147-149,154-154,158-160,163-165,168-170,173-175,178-179,182-184,187-188,195,198-201,203-207,209-211,213-216,225-227,250 т.2 а.с.1-47,57-77,88-105), чеками (т.2 а.с.170-250, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.1-131).

Частина смарт-карт карт були придбані позивачем відповідно до умов договорів комісії, де ТОВ «Опт Рітейл» за рахунок комітента придбав та передав останньому частину смарт-карт (т.1 а.с.65-101).

Таким чином, зазначені господарські операції здійсненні у межах власної господарської діяльності позивача.

Тому, висновок відповідача про відсутність ознак використання придбаних у ТОВ «Вог Рітейл» паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності підприємства не відповідає дійсності.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних по перевізникам, яких забезпечував позивач ПММ відповідно до укладених договорів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавець не ставить в залежність відсутність дорожніх листів з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, діючі акти законодавства України не вимагають ведення товарно-транспортних накладних та не передбачають такого первинного документу для ведення обліку господарської операції, у тому числі який би свідчив про витрати пального для транспортного засобу.

Крім того, позивачем на підтвердження витрати пального під час експлуатації транспортних засобів які належать працівникам і використовувались в службових цілях, надано маршрутні листи та фіскальні чеки та чеки POS – терміналу.

Також, щодо доводів відповідача про ненадання позивачем до перевірки необхідних документів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки документів, є безпідставними. Та з цих підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим дослідження судом першої інстанції усіх наданих позивачем документів в підтвердження правомірності своїх позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено та зазначено, що позивач є платником податку на додану вартість з 29.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом платника податку на додану вартість №200138689 від 29.08.13р. А тому, на час розгляду справи по суті, факт наявності статусу платника ПДВ більше 12 місяців та наявність обсягів оподаткованих операцій за останні 12 місяців значно більше заявленої суми бюджетного відшкодування надає підприємству повне право на заявлене бюджетне відшкодування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України якими визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 26 червня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко