Справа № 1617/2а-310/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2012-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2012 р.Справа № 1617/2а-310/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.01.2011р. по справі № 1617/2а-310/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

02.02.2011 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області (далі по тексту УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області, відповідач), в якому просив суд:

1. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі зробити перерахунок та забезпечити виплату недоотриманої позивачем як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС II категорії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком (встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в період з 22.05.2008 року по день ухвалення Рішення, з урахуванням здійснених у цей період виплат.

3. Зобов»язати відповідача виконати Постанову суду негайно.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 2а-310/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі про визнання неправомірними дій про відмову в перерахуванні пенсії по інвалідності та додаткової пенсії та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі зробити перерахунок та забезпечити виплату недоотриману ним, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком (встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») відповідно до вимог ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"в період з 22.05.2008 року по день ухвалення рішення задоволено повністю.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, районі зробити перерахунок та забезпечити виплату недоотриману ним, як учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком (встановленої ч.1 ст.28 Закону « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») відповідно до вимог ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в період з 22.05.2008 року по 21.02.2011 року.

Судові витрати по справі віднесено за рахунок Державного бюджету України.

Постанову звернено до негайного виконання.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 2а-310/11 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що неправомірність в діях відповідача щодо нарахування пенсії позивачу відсутня, оскільки УПФУ в Лохвицькому Полтавської області при здійсненні обчислення додаткової пенсії позивача діяло на підставі Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанов Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, від 16.07.2008р. № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", тобто в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, та в межах бюджетних асигнувань. Посилаючись на ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування наполягає на тому, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, застосовується винятково для визначення розмірів пенсії, призначених згідно із вказаним законом. Застосування мінімального розміру пенсії за віком для визначення надбавок, підвищень до пенсії та розмірів допомог Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не передбачено. Також, звертає увагу суду, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було зясовано наявність перерахованих бюджетних коштів на рахунки відповідача для виплати їх особам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи. Вважає, що судом не враховано положення ст.63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до яких фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Крім того, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 99, 100 КАС України.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даної пенсії за період з 22.05.2008 року по 21.02.2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача на отримання додаткової пенсії за період з 22.05.2008 року по 21.02.2011 року, а також зобов'язав відповідача здійснити такий перерахунок за вказаний період та забезпечити виплату додаткової пенсії відповідно до вимог ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та провести відповідні виплати за вказаний період, з урахуванням виплачених сум.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, частково погоджується з даним висновком, однак вважає постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 1617/2а-310/11 такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 02.02.2011 року із вимогами до субєкта владних повноважень (УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області) щодо захисту його порушених прав на отримання додаткової пенсій відповідно до ст.51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що мали місце за період з 22.05.2008 року.

З аналізу положень преамбули Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України Про судоустрій і статус суддіввід 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати додаткової пенсії відбувалося періодично кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 22.05.2008 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (02.02.2011 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (02.08.2010р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 22.05.2008 року по день прийняття рішення судом), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 02.08.2010 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсій за період за період з 2008 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду та належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, задовольнив позовні вимоги за період з 22.05.2008 року по 01.08.2010 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 22.05.2008 року по 01.08.2010 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 1617/2а-310/11 в частині задоволених позовних вимог про визнання неправомірними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період, за період з 22.05.2008 року по 01.08.2010 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 02.08.2010 року по 21.02.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 віднесений до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданою до справи копією посвідчення серії А № 096064, виданого 28.01.1993 р. та має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 2, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області нараховувало та виплачувало додаткову пенсію ОСОБА_1 відповідно до постанов від 28 травня 2008 р. № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, від 16.07.2008р. № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягає ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову, щодо якого було прийнято оскаржуване судове рішення, є захист порушеного права ОСОБА_1 починаючи з 22.05.2008 року по 21.02.2011 року.

Однак, враховуючи період, за який підлягають захисту порушені права позивача на отримання додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві додаткової пенсії у відповідності до наведеної норми права були відсутні починаючи з 02.08.2010 року по 21.02.2011 року, зміни у зазначену статтю не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обов'язку відповідача з 02.08.2010 року по 21.02.2011 року здійснювати позивачеві нарахування та виплату додаткової пенсії у відповідності до приписів ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008).

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в огляду на наступне.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, обґрунтовано визнав, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 02.08.2010 року по 21.02.2011 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області - задовольнити частково.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 1617/2а-310/11 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Харківської області про визнання неправомірними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 22.05.2008 року по 01.08.2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Харківської області про визнання неправомірними дій, зобовязання провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 22.05.2008 року по 01.08.2010 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.02.2011р. по справі № 1617/2а-310/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4