Справа № 2а-1670/1879/11
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/1879/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Батюти З. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення № від 01.03.2011 року та рішення про застосування фінансових санкцій № від 01.03.2011 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2011 року, яким до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4790,20 грн., в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 3947,20 грн. (три тисячі дев'ятсот сорок сім гривень двадцять копійок). Визнано протиправним і скасовано рішення про застосування фінансових санкцій № від 01.03.2011 року, яким до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3400,00 грн. (три тисячі чотириста гривень). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2011 року постанову суду від 30 березня 2011 року у справі № 2а-1670/1879/11 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2015 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2011 скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № 000592308 в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3947 грн. на підставі ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та рішення від 01.03.2011 № 000660238 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3400 грн. на підставі ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2011 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № 000592308 в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в загальній сумі 843 грн. (в т.ч. 680 грн. + 85 грн. + 78 грн.) залишено без змін.

Протокольною ухвалою від 02 червня 2015 року було здійснено заміну відповідача Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції на належного відповідача - Хорольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що винесене за результатами перевірки, оформленої актом № 273/16/31/23/НОМЕР_3 від 16.02.2011 року, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2011 року за порушення п.п. 9, 11, 12, 13 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є неправомірним з огляду на те, що перевіряючими не враховано особливості ведення обліку товарно-матеріальних цінностей фізичними особами-підприємцями. Також зазначав, що працівниками органу державної податкової служби було безпідставно встановлено порушення та ст. 15-2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", оскільки нормами чинного законодавства не передбачено проведення перевірки дотримання норм цього Закону в рамках проведення фактичної перевірки, за результатами якої винесено оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 01.03.2011 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

У запереченнях посилався на те, що фактичну перевірку позивача проведено в межах повноважень органів державної податкової служби, визначених Податковим кодексом України, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Порушення позивачем п.п. 9, 11, 12, 13 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", ст. 15-2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" підтверджується матеріалами перевірки, у зв'язку з чим до нього правомірно застосовано (штрафні) фінансові санкції.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою -підприємцем, зареєстрованим 02.03.1995 року Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4.

Хорольською МДПІ проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт від 16.02.2011 № 0012368.

На підставі акту від 16.02.2011 № 0012368 відповідачем складено рішення від 01.03.2011 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР) в загальній сумі 3400 грн. за порушення ст. 152 Закону № 481/95-ВР, що полягало у відсутності у місцях та закладах, де куріння заборонено, наочної інформації, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: "Куріння заборонено!".

На підставі акту від 16.02.2011 № 0012368 відповідачем складено також податкове повідомлення-рішення від 01.03.2011 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в загальній сумі 4790,2 грн., в т.ч.:

- в сумі 680 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення п. 9 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, що полягало у незабезпеченні щоденного друку фіскальних звітних чеків від 16.08.2010 та від 08.10.2010 на реєстраторах розрахункових операцій;

- в сумі 85 грн. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення п. 11 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, що полягало у проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості;

- в сумі 3947 грн. на підставі ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення п. 12 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, що полягало у нездійсненні обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання в сумі 1973,6 грн.

- в сумі 78 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення п. 13 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, що полягало у незабезпеченні відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій. Податковим органом встановлено, що на місці проведення розрахункових операцій знаходяться готівкові кошти у сумі 185,5 грн., але сума готівкових коштів, що вказана у Х-звіті РРО, складає 107,5 грн. Невідповідність готівкових коштів склала 78 грн.

Позивач не погодився із вказаними рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковому повідомленню-рішенню Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції від 01.03.2011 № 000592308 в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3947 грн. на підставі ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та рішенню від 01.03.2011 № 000660238 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3400 грн. на підставі ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", суд виходить з наступного.

В акті перевірки від 16.02.2011 року було зафіксовано факт надлишку у позивача товарно-матеріальних цінностей на суму 1973,60 грн., на які відсутні накладні. Перелік і кількість товарів наведено у додатках до акту перевірки від 16.02.2011 р. "Відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей)". На підставі викладеного зроблено висновок про незабезпечення позивачем обліку товарів.

При цьому штрафні (фінансові) санкції за порушення п. 12 п. 1 ст. 3 ст. 3 Закону №265/95-ВР щодо неведення обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання за рішенням від 01.03.2011 № 000592308 застосовані до позивача на підставі ст. 20 Закону №265/95 ВР.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Натомість фізичні особи-підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону № 265/95-ВР були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова ДПС, третя особа - ДПА у Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом з тим, положення Закону № 265/95-ВР не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку фізичною особою-підприємцем, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої була визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64.

Форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Таким чином, дотримання порядку ведення позивачем такої книги не має значення для правильності вирішення справи.

До документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження товару, наприклад: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Так, в матеріалах справи містяться податкові накладні /а. с. 41, 44, 46, 48, 51, 53, 55, 53, 62, 66, 72/, видаткові накладні /а. с. 42, 45, 47, 49, 50, 52, 56, 57, 60-61, 63-64, 67, 69, 71-72/, накладні /а. с. 58, 68/, товарно-транспортна накладна /а. с. 43/.

Суд зауважує, що необхідними умовами виконання вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) є: 1) ведення у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації; 2) продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, при відповідач, здійснюючи перевірку позивача, повинен був дослідити обставини щодо наявності/відсутності у позивача первинних документів на товар, а також, у разі встановлення обставини щодо відсутності первинних документів, факт реалізації позивачем не облікованих товарів.

Разом з тим, відповідачем під час перевірки позивача факт реалізації товару, який, на думку податкового органу, не облікований у встановленому порядку та непідтверджений належними первинними документами на суму 1 973 грн. 60 коп., відповідачем не встановлено. А з наявних в матеріалах справи копій Z-звітів /а. с. 15-16, 22-30/, які досліджувались податковим органом під час перевірки, не вбачається здійснення позивачем реалізації товарів, які, на думку відповідача, не були обліковані у встановленому порядку.

З огляду на викладене, висновок перевірки про порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме, не забезпечення ведення обліку товарних запасів на складах та /або за місцем реалізації, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2011 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів 3747,20 грн. (1973,60 х 2) суперечить вимогам Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, рішення № від 01.03.2011 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3747,20 грн. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, встановлення яких необхідне для застосування санкцій, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню. У цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Стосовно правомірності прийняття відповідачем рішення від 01.03.2011 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР) в загальній сумі 3400 грн. за порушення ст. 152 Закону № 481/95-ВР, що полягало у відсутності у місцях та закладах, де куріння заборонено, наочної інформації, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: "Куріння заборонено!", суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві наголошував на відсутність у податкового органу повноважень під час проведення перевірки позивача 16.02.2011 року щодо встановлення порушення ст. 15-2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", з огляду на що, рішення про застосування фінансових санкцій № від 01.03.2011 року в сумі 3400,00 грн., винесено поза межами повноважень податкових органів, без урахування усіх обставин, встановлення яких необхідне для застосування санкцій, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Підпунктом 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - Кодексу) органам державної податкової служби надано право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Суд зазначає, що обіг підакцизних товарів, зокрема тютюнових виробів, є процесом, пов'язаним з реалізацією такого товару, включаючи оптову і роздрібну торгівлю, імпорт, експорт тощо. Порушення щодо відсутності в місцях, де куріння заборонене, наочної інформації про заборону куріння безпосередньо пов'язане з організацією процесу реалізації підакцизних товарів, тому є порушенням обігу підакцизних товарів. Дотримання порядку платниками податків обігу підакцизних товарів є предметом фактичної перевірки.

Статтею 152 Закону № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обмеження, зокрема, щодо споживання тютюнових виробів.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: "Куріння заборонено!".

Нерозміщення зазначеної інформації у місцях та закладах, де куріння заборонено, за правилами частин 2, 3 статті 152 Закону № 481/95-ВР, тягне застосування до суб'єктів господарювання штрафу в сумі 3400,00 грн., як це передбачено абзацом 10 частини 2 статті 17 цього Закону.

Позивачем жодних доказів на спростування висновків контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 частини 4 статті 152 Закону № 481/95-ВР ні під час перевірки, ні до суду не надано.

Натомість в матеріалах справи містяться пояснення продавця ОСОБА_4, в присутності якої проводилась перевірка, про відсутність під час перевірки в кафетерії, який належить позивачу, наочної інформації про заборону куріння та тексту такого змісту "Куріння заборонено!" /а. с. 182/.

Тому суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно винесено рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій № від 01.03.2011.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хорольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинними рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Семенівського відділення Хорольської міжрайонної державної податкової інспекції від 01 березня 2011 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 947 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький