Справа № 808/2525/15
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року (15 год. 45 хв.)Справа № 808/2525/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.,

представників:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжнафтопродуктгруп» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2015 Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжнафтопродуктгруп» (далі позивач, ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп») до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі відповідач, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі) про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.10.2014 № № ,.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на протиправність висновків податкового органу, зроблених в акті перевірки стосовно безпідставного віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ з придбання пального на загальну суму 21 195 968 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум». Виконання договорів постачання нафтопродуктів із вищезазначеними контрагентами підтверджується первинними документами, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та мають усі необхідні реквізити. Реальність здійснення господарських операцій та наявність господарської мети підтверджується подальшою реалізацією, з метою отримання доходу, придбаних нафтопродуктів через АЗС, про що свідчать товарно транспортні накладні.

Позивач вважає висновки, викладені в акті перевірки такими, що не відповідають діючому податковому законодавству та фактичним обставинам. З урахуванням вище зазначеного, вважає податкові повідомлення-рішення від 30.10.2014 № № , протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, з підстав зазначених у письмових запереченнях, зокрема зазначили, що позивачем в порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 7 201 350 грн., та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України за червень 2014 року на суму 13 994 618 грн. Податковим органом встановлено безпідставне складання ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» податкових накладних на поставку паливно-мастильних матеріалів із подальшим включенням сум ПДВ по них до складу податкового кредиту ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп». Так, податковим органом зазначено, що за результати перевірки доведено відсутність поставок пального від ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» у періоді, що перевірявся.

На підставі вище викладеного вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом у порядку встановленому чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

В період з 07.08.2014 по 11.09.2014 фахівцями СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі, на підставі направлень від 06.08.20144 № № 447,448, відповідно до наказу від 06.08.2014 № 415 та згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено виїзну перевірку ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» з питань правильності обчислення відємного значення податку на додану вартість за червень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки складений Акт № 299/28-04-42/37221323 від 18.09.2014.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 7 201 350 грн., в тому числі по періодам: червень 2014 року - 7 201 350 грн., та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України на загальну суму 13 994 618 грн., в тому числі по періодам: червень 2014 року 13 994 618 грн.

На підставі акту перевірки № 299/28-04-42/37221323 від 18.09.2014 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 30.10.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 20 991,927 грн., у т.ч. за основним платежем 13 994 618 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 6 997 309 грн.;

- № НОМЕР_2 від 30.10.2014, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за червень 2014 року у розмірі 7 201 350 грн.

Зазначені рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників та Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг позивача останні залишенні без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін (рішення № 2742/10/28-10-10-4-33 від 04.02.2015, № 6519/6/99-10-01-04-25 від 30.03.2015).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 30.10.2014 № № , позивач звернувся до суду із вимогами про їх скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами постачальниками ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» по операціям з придбання нафтопродуктів.

Так, податковим органом у акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ з придбання пального та газу на загальну суму 21 195 968,16 грн. від ТОВ «Талис Плюс» () на загальну суму ПДВ 8 050 420,62 грн., в тому числі за червень 2014 року 8 050 420,62 грн.; ТОВ «Барилит Плюс» () на загальну суму ПДВ 11 523 504,88 грн., в тому числі за травень 2014 року -11 523 594,88 грн.; ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» () на загальну суму ПДВ 1 622 042,66 грн., в тому числі за травень 2014 року 565 987,91 грн., за червень 2014 року 1 056 054,75 грн.

Придбання пального та газу позивачем здійснювалось на підставі договорів постачання нафтопродуктів № 30/05-1П від 30.05.2014, 12/14-П від 27.03.2014, № 2904-1-НП від 29.04.2014, № 2904-2-НП від 29.04.2014, № 3004-1-НП від 30.04.2014, № 3004-28-НП від 30.04.2014Є, № 01/14 від 01.05.2014, № 01/68 НП від 01.05.2014.

На підтвердження виконання умов вище зазначених договорів позивачем надані акти приймання-передачі нафтопродуктів, податкові накладні, товарно - транспорті накладні, тощо.

Факт оприбуткування нафтопродуктів та їх подальша реалізація з АЗС підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281, що також свідчить про зміну в активах ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп».

Також, позивачем надані суду також платіжні доручення, які підтверджують розрахунок між сторонами за договорами постачання нафтопродуктів.

Таким чином, факт придбання товару містить документальне підтвердження у наданих представником позивача первинних документах, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, відповідачем товарність операцій не заперечувалась.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентами ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні». Жодних зауважень до таких документів відповідачем не висловлено.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту Акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у звязку з чим суд вважає, що позивачем надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарських операцій, що в свою чергу підтверджує правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями.

Крім того, судом встановлено, що придбані нафтопродукти від ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» використані у господарській діяльності позивача та в подальшому реалізовані на мережі автозаправних станцій.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Як було встановлено матеріалами справи безпосередні контрагенти позивача ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум», на час здійснення відповідних господарських операцій були у встановленому законодавством порядку зареєстровані як платники ПДВ.

Доказів анулювання свідоцтва платника контрагента позивача податковим органом суду не надано, у звязку з чим не має підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні товару.

При придбанні товару (послуги) покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару (послуги), який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22 січня 2009 року «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Посилання в акті перевірки податковим органом на висновок № 186 від 14.08.2014, наданий ОСОБА_7 про почеркознавче дослідження наданих копій документів ТОВ «Барилит Плюс», суд не приймає до уваги, оскільки представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити у рамках якого кримінального провадження (та взагалі наявність кримінального провадження) було здійсненого вказане експертне дослідження.

Щодо реальності вчинених операцій між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, установлених законом. Виключення сум з податкового кредиту та зменшення бюджетного відшкодування не - застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однієї зі сторін договору або постачальниками по ланцюгу поставок, оскільки за таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державою від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь які неправомірні дії будь кого с постачальників у ланцюгу постачання або через наявність/відсутність актів про здійснення зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податку на додану вартість.

Зміст укладених між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «ОСОБА_6 Петролеум» правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, а податковий орган не надав доказів, які б підтверджували, що зміст угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків. Загалом, реальність вчинення господарської операції пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності третьої особи, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Надані представником позивача первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентами складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні», пункту 2.4. статті 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

За вказаних обставин суд вважає висновки податкового органу щодо завищення позивачем податкового кредиту за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 на суму 21 195 968,16 грн. необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотриманні законні підстави формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у звязку з тим, що позивачем спростовані висновки податкового органу за результатами перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість податкових повідомлень рішень, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 30.10.2014 № № ,.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжнафтопродуктгруп» () судовий збір у розмірі 487,20грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник