Справа № 2а-1870/8410/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/24742/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013

у справі № 2а-1870/8410/12

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Маркет" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Ємельяненка С.В.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2012 № /22178, згідно з яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з орендної плати на 806 651,11 грн. за основним платежем із застосуванням 362 994,04 грн. штрафних санкцій.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2012 у позові відмовлено з тих мотивів, що орендна плата за земельну ділянку є формою земельного податку, у зв'язку з чим її справляння має здійснюватися з обов'язковим дотриманням вимог законодавства у сфері оподаткування.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд послався на обставини, установлені рішенням суду в адміністративній справі № 2а-1870/4814/12, щодо необхідності застосування коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки на рівні 0,5 при визначенні нормативної грошової оцінки для обчислення орендної плати зі спірної ділянки.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду зі спору.

Товариством подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість висновків апеляційного суду та просить залишити оскаржувану постанову без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги, виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання Товариством вимог податкового законодавства за звітні періоди з червеня по грудень 2011 року та з січня по березень 2012 року.

Результати цієї перевірки викладені в акті від 30.05.2012 № 1128/152/31814196, в якому відображено висновок податкового органу про сплату позивачем орендної плати за земельну ділянку площею 155 960 кв.м, яка розташована між вул. Харківською, проспектом М. Лушпи та вул. Коротченка і перебуває у користуванні Товариства на підставі договору оренди від 27.07.2005, в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки, який не відповідає мінімальному розміру цього платежу, установленому підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (далі - ПК).

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення містилося й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить на користь висновку про те, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

У справі, що переглядається, суди дійшли різних правових висновків щодо розміру нормативної грошової оцінки названої ділянки.

Так, суд першої інстанції при встановленні цієї обставини послався на витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.01.2010 № 249/01-17, наданий Управлінням Держкомзему у м. Суми, згідно з яким нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 310,33 грн. за 1 кв.м, або 48 399 066,80 грн. за 155 960 кв.м. З огляду на те, що оспорювану суму грошового зобов'язання з орендної плати було обчислено Інспекцією виходячи з цього розміру, суд визнав законним таке донарахування.

У той же час апеляційний суд послався на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 у справі № 2а-1870/4814/12 (залишену без змін за наслідками її перегляду в апеляційному порядку), згідно з якою Управління Держкомзему у м. Суми зобов'язано вчинити дії щодо видачі Товариству витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки із застосуванням коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки на рівні 0,5. Установлені судом обставини цієї справи свідчать на користь висновку про те, що вказана земельна ділянка зайнята поточним будівництвом, а тому не використовується за функціональним призначенням як земля житлової забудови. Відтак при проведенні її нормативної грошової оцінки має застосовуватись коефіцієнт функціонального використання на рівні 0,5, як це встановлено у додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11.

Вказані обставини, які в силу частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, у ході розгляду даної справи Інспекцією не заперечувалися, доказів на їх спростування відповідачем не подано.

Отже, дійсна нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у періоди, охоплені податковою перевіркою, становила 24 199 533,40 грн. (а не 48 399 066,80 грн., як зазначає Інспекція).

З урахуванням викладеного у періоди з червня по грудень 2011 року та з січня по березень 2012 за вказану ділянку Товариство повинно було сплатити орендну плату в загальній сумі 604988,33 грн., тоді як фактично ним було нараховано лише 403325,55 грн. У зв'язку з цим слід погодитися із законністю донарахування платникові оспорюваного грошового зобов'язання з орендної плати в розмірі 201 662,78 грн. за основним платежем із застосуванням 90749,26 грн. штрафних санкцій (з урахуванням установленої матеріалами перевірки повторності вчинення правопорушення).

За таких обставин, керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 225, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Замінити державну податкову інспекцію у м. Сумах Сумської області Державної податкової служби її правонаступником - державною податковою інспекцією у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області.

2. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області задовольнити частково.

3. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 у справі № 2а-1870/8410/12 змінити в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2012 № /22178 в частині нарахування грошового зобов'язання з орендної плати у сумі 292 412,04 грн. (у тому числі 201 662,78 грн. за основним платежем та 90749,26 грн. за штрафними санкціями).

У цій частині залишити без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2012 у справі № 2а-1870/8410/12.

4. В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 у справі № 2а-1870/8410/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько