Справа № К/9991/12319/12-С
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. м. Київ К/9991/12319/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Білуги С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 3 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив з урахуванням уточнення позовних вимог визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, згідно пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII); зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з 24 грудня 2007 року; стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати пенсії, та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 червня 2010 року прийнято заяву позивача про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 3 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року, позов задоволено. Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та стягнуто заборгованість з виплати пенсії, починаючи з 24 грудня 2007 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що позивач не має достатнього стажу роботи із шкідливими умовами праці для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (з 5 липня 1993 року по 20 січня 2004 року, тобто 10 років 6 місяців); позивач міг би претендувати на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, а саме: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи, тобто з 24 грудня 2008 року, а не з 24 грудня 2007 року (як вирішили суди). Крім цього, всупереч вимогам постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років» від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105, заявник не подав до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області копій документів, згідно яких він дійсно працював у шкідливих та важких умовах праці протягом повного робочого дня та не надав даних щодо проведення первинної атестації робочих місць.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 27 січня 2010 року встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 5 липня 1993 року по 20 січня 2004 року працював на посаді електрогазозварювальника Лохвицької СПМК-1 Полтавської області, що підтверджується записами №26 та №27 трудової книжки.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2010 року заяву Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області про поновлення строку на оскарження зазначеного рішення відхилено, апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що оскільки рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 27 січня 2010 року набрало законної сили, то позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, з 24 грудня 2007 року як електрогазозварювальник.

Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до статті 12 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-XII та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку N 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили які періоди роботи позивача на підставі висновків проведених атестацій у відповідності до вимог Порядку та Методичних рекомендацій підлягають зарахуванню до пільгового стажу та встановити конкретну кількість років, місяців, днів такого пільгового стажу.

Суди не дослідили та не дали жодної правової оцінки довідці трудового архіву Лохвицького району Полтавської області від 21 квітня 2009 року №149/02-69 (а.с.22).

Суди також не з'ясували чи був позивач зайнятий на роботі впродовж повного робочого дня.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до передчасного висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 3 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Білуга С.В.