Справа № 826/2014/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2015 року № 826/2014/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку
прочасткове визнання незаконним та нечинним рішення № 1360 від 14.10.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про часткове визнання незаконним та нечинним рішення № 1360 від 14.10.2014.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він здійснює операції з цінними паперами на фондовому ринку України згідно з чинним законодавством України, що підтверджується випискою про його рахунок у цінних паперах, з огляду на що, оскільки положення оскаржуваного рішення можуть у будь-який момент бути застосовані до невизначеного заздалегідь кола цінних паперів, що знаходиться поза межами контролю покупців цінних паперів, у тому числі позивача, то скаржуване рішення негативно впливає на його права. Також позивач посилався на те, що у відповідача відсутні повноваження встановлювати ознаки фіктивності цінних паперів, як таких та критерії фіктивності перелічені в пункті 4 Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1364/26141 суперечать критеріям встановленим актом вищою юридичної сили - Господарським кодексом України та ставлять під сумнів законну діяльність емітентів цінних паперів.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю, надав додаткові усні пояснення та просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив у судовому засіданні 22.06.2015 надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що до позивача оскаржений акт не застосовувався та не може бути застосований в подальшому, оскільки він не являється учасником правовідносин, щодо врегулювання яких спрямований оскаржуваний акт, у той час, як позивачем у позовній заяві не зазначено в чому полягає його порушене право та не надано жодних доказів щодо його порушеного права оскаржуваним рішенням. Також відповідач посилався на те, що рішення № 1360 від 14.10.2014 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1364/26141, є законним та таким, що повністю відповідає актам вищої юридичної сили та винесено Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку в межах наданої їй компетенції.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.06.2015 заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

23.06.2015 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства "Імпульс - плюс" надійшла заява про вступ у справу та клопотання щодо залучення його до участі у даній справі.

В заяві про вступ у справу Публічне акціонерне товариство "Імпульс - плюс" зазначає про те, що воно є зацікавленою особою, оскільки відповідачем оскаржуваний нормативно - правовий акт було застосовано до нього, бажає виступити у справі на боці позивача та просить суд залучити його до участі у справі та задовольнити позовну вимоги. Як на обґрунтування зазначеної заяви заявник посилається на те, що відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої та шостої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України зацікавлені особи мають вступити у справі з приводу оскарження підзаконного нормативно - правового акту.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої та шостої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до судового розгляду. Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі таких осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

Таким чином положеннями статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано порядок опублікування оголошення щодо оскарження нормативно-правового акта, водночас зазначена стаття не регламентує порядок (процес) залучення до участі у справі заінтересованих осіб та не встановлює процесуальний статус у якому відповідні особи мають бути залучені (можуть вступити) до участі у справі, що, у свою чергу, регламентується статтями 52, 53 вказаного Кодексу.

У своїх заяві та клопотанні ПАТ "Імпульс-плюс" не вказує у якому саме процесуальному статусі просить залучити його до участи у справі, а посилаючись на частини першу та другу статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України просить розглянути питання його процесуального статусу та повідомити чи залучено його новим позивачем, чи про право вступити у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами.

Суд зазначає, що частиною першою статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Частиною другою вказаною статті встановлено, що якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Крім того, право особи вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору передбачено також частиною першою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, якою, крім іншого, встановлено порядок вчинення особою такої процесуальної дії, а саме, шляхом пред'явлення адміністративного позову до сторін. При цьому, задоволення адміністративного позову такої особи має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

У заяві ПАТ "Імпульс-плюс" зазначає, що просить "Задовольнити позовні вимоги у заявленому вигляді"; у клопотанні просить позовні вимоги ПАТ "Імпульс-плюс" розглядати у первісно заявленому вигляді та перелічує позовні вимоги у тому самому вигляді, що викладено у адміністративному позові.

Таким чином, ПАТ "Імпульс-плюс" фактично підтримує позовні вимоги позивача, що не відповідає вимогам встановленим частиною першою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливлює його участь у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Щодо заміни первинного позивача належним позивачем, у випадку встановлення судом факту того, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, суд зазначає, що, як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, це є правом, а не обов'язком суду й у даному випадку суд не вбачає підстав для вчинення такої заміни.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

Пунктом 1 рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 відповідно до підпункту 153.8.4 пункту 153.8 статті 153 розділу III та підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 розділу IV Податкового кодексу України, пунктів 37 10 та 37 11 частини другої статті 7, пунктів 5 1 та 13 статті 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", з метою визначення ознак фіктивності емітентів та їх цінних паперів і порядку включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

30.10.2014 зазначене Положення зареєстроване в Міністерстві юстиції України за №1364/26141.

ОСОБА_1 зазначаючи про те, що він здійснює операції з цінними паперами на фондовому ринку України згідно з чинним законодавством України, що підтверджується випискою про його рахунок у цінних паперах, звернувся до суду з позовом щодо визнання незаконними та нечинним Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1364/26141 в частині.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з положеннями пункту 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.08 (далі по тексту - Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду), судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не повинен проводити перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 у справі № К/800/60292/13.

Пунктом 1 Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1364/26141 встановлено, що це Положення визначає: ознаки фіктивності емітента та його цінних паперів; порядок прийняття рішення про визначення емітента та його цінних паперів такими, що мають ознаки фіктивності; порядок включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

Таким чином, суб'єктами правовідносин у яких може буде застосовано норми зазначено Положення є емітенти цінних паперів.

Представником позивача у судовому засіданні факт того, що позивач не є емітентом цінних паперів не заперечувався, водночас він зазначив про те, що у даному випадку для позивача застосування оскаржуваного нормативно - правового акту можу мати наслідки, як для особи, яка купує цінні папери.

Таким чином позивач не є суб'єктом правовідносин, до яких може бути застосовано Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1364/26141, у той час, як положеннями частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено право оскарження нормативно - правового акту, особою, для якої його застосування до суб'єктів відповідних правовідносин опосередковано може мати ймовірні негативні наслідки.

З огляду на зазначене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов