Справа № 2а-7/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"25" червня 2015 р. м. Київ К/9991/16461/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив: поновити строк звернення до суду; визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про виключення з його грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 1 січня 2008 року 100% надбавки, 50% надбавки за особливі умови служби, 70% надбавки за безперервну службу, зменшення премії з 33,3% до 16%, що нараховувались йому до 1 січня 2008 року; зобов'язати відповідачів включити до його грошового забезпечення 100% надбавку, 50% надбавку за особливі умови служби, 70% надбавку за безперервну службу та премію в розмірі 33,3%, і провести перерахунок його пенсії з 1 січня 2008 року з урахуванням цих видів грошового забезпечення та з урахуванням посадового окладу 650 гривень, окладу за військове звання - 120 гривень, 35% надбавки за вислугу років - 269,50 гривень, 44% надбавки за виконання особливо важливих завдань - 457,88 гривень, здійснити її виплату, а також нарахувати та здійснити виплату компенсації втрати частини доходів і виплату різниці між перерахованою та фактично виплаченою пенсією з 1 січня 2008 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області включити до його грошового забезпечення 15% надбавку за роботу з таємними носіями, провести перерахунок його пенсії з 26 грудня 2002 року та з 1 січня 2008 року з урахуванням цієї надбавки, здійснити її виплату, здійснити виплату між перерахованою пенсією з 26 грудня 2002 року та з 1 січня 2008 року, а також нарахувати і здійснити виплату компенсації втрати частини доходів; зобов'язати відповідачів включити до його грошового забезпечення винагороду за тривалість безперервної військової служби - посадовий оклад та оклад за військове звання в розмірі 1,5 за 20 років безперервної служби, а також за службу у нічний час 35% посадового окладу, провести перерахунок його пенсії з 1 січня 2008 року з урахуванням цих видів, здійснити їх виплату, здійснити виплату різниці між перерахованою та фактично виплаченою пенсією з 1 січня 2008 року, а також нарахувати і здійснити виплату компенсації втрати частини доходів.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 був звільнений з органів внутрішніх справ за вислугу років з посади інспектора - чергового чергової частини Токмацького МРВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області у військовому званні капітан міліції, є військовим пенсіонером і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, з 26 грудня 2002 року йому була призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.

З 1 січня 2008 року позивачеві було проведено перерахунок пенсії, з яким він не погодився.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, дійшов висновків, що причина пропуску позивачем строку звернення до суду є поважною, а тому його клопотання про поновлення пропущеного строку підлягає задоволенню. Посилання ОСОБА_4 на незаконність виключення з його грошового забезпечення деяких надбавок є безпідставними, оскільки Указом Президента України «Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року № 379 та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» від 18 грудня 2007 року № 1234/2007 (далі - Указ № 1234/2007) скасовані нормативні акти, якими встановлювалися вказані позивачем види грошового забезпечення. Надбавка за роботу в умовах режимних обмежень може бути врахована при перерахунку пенсії лише за умови фактичного її встановлення наказом відповідного керівника до звільнення працівника зі служби в органах внутрішніх справ, а доказів такого допуску до суду не надано. Доплата за роботу в нічний час не включається до суми грошового забезпечення для обчислення пенсій взагалі, тому що вона не носить постійного характеру і не є щомісячною. Дійшовши таких висновків судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Так, ухвалюючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що станом на 1 січня 2008 року деякі надбавки та доплати, які виплачувались відповідним категоріям осіб раніше, були скасовані, однак вказавши у судовому рішенні на те, що посилання позивача на незаконність виключення з його грошового забезпечення деяких надбавок є безпідставними, оскільки Указом № 1234/2007 скасовані нормативні акти, якими встановлювалися позивачеві деякі види грошового забезпечення, судом не було конкретизовано який це саме вид надбавок чи доплат, і якими саме нормативними актами вони були встановлені, узагальнивши їх як вказані позивачем види грошового забезпечення.

Згідно вимог частин 2, 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що доплата за роботу в нічний час не включається до суми грошового забезпечення для обчислення пенсій взагалі, тому що вона не носить постійного характеру і не є щомісячною, при цьому суд належним чином не з'ясував чи отримував позивач доплату за службу у нічний час і який вона мала характер, встановлені обставини повинні бути підтвердженні відповідними доказами.

Якщо особа отримувала щомісячно доплату за службу в нічний час, то така доплата мала постійний характер та підлягала врахуванню при призначенні пенсії за вислугу років.

Також вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом 1 грудня 2010 року, і деякі його позовні вимоги стосувалися періоду з 26 грудня 2002 року.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

ОСОБА_4 заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку є такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Поважність причин пропуску встановленого строку повинна підтверджуватися належними доказами.

Суд першої інстанції виходив з того, що клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду підлягає задоволенню, так як причина пропуску строку є поважною, однак не з'ясував належним чином коли саме ОСОБА_4 дізнався чи повинен був дізнатися про порушення

своїх прав чи інтересів та не визначив початок перебігу строку звернення ним до суду.

Суд апеляційної інстанції на допущені судом першої інстанції порушення уваги не звернув.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суди попередніх інстанцій не встановили належним чином всіх обставин цієї справи, поза увагою судів залишились вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а як вбачається з матеріалів даної справи, по ній з'ясовані не всі обставини, що мають значення для її правильного вирішення, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про скасування рішень

судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.