Справа № 826/4974/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4974/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Квазар" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Квазар" до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Мошонської І.В., Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, за участю третіх осіб - Національної академії наук України, Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів" "НТК" Інститут монокристалів" Національної академії наук України про визнання протиправним та скасування рішення і свідоцтва,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Квазар», 23.03.2015 року звернулось до суду з позовом до Державної реєстраційної служби України (далі - відповідач 1), державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Мошонської Ірини Володимирівни (далі - відповідач 2), Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві (далі - відповідач 3), за участю третіх осіб - Національної академії наук України, Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академії наук України, в якому просить:

1. визнати протиправними дії державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Мошонської Ірини Володимирівни щодо реєстрації за Державою Україна в особі Національної академії наук України об'єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), а саме - нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв.м.;

2. визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8104118 від 19.11.2013р. 16:15:38, прийняте державним реєстратором Державної реєстраційної служби Мошонською Іриною Володимирівною, яким за Державою Україна в особі Національної академії наук України зареєстровано об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), а саме - нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв. м.;

3. скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 13079053 від 20.11.2013р., видане державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Середою Марією Сергіївною власнику-державі Україна в особі Національної академії наук України, на нерухоме майно-нежитлові будівлі, що розташовані в м. Києві, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв.м.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.9 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України у звз'яку з пропуском шестимісячного строку на звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою представник Публічного акціонерного товариства "Квазар" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та направити справу для продовження розгляду по суті. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що про незаконні дії державного реєстратора та порушення свого права він дізнався лише 22 вересня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами справи №910/14022/14, яка розглядається Господарським судом м. Києва.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено сторонами, 19 листопада 2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби України Мошонською Іриною Володимирівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8104118 від 19.11.2013р. 16:15:38, згідно якого право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою м. Київ, вул. Північно-Сирецька, б. З загальною площею 27 218,3 кв. м. зареєстровано за Державою Україна в особі Національної академії наук України (надалі також - оскаржуване рішення).

20 листопада 2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного правління юстиції в м. Києві Середою Марією Сергіївною на підставі оскаржуваного рішення було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер - 13079053, згідно якого власником нежилих будівель загальною площею 27 218,3 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 (в тому числі - адміністративно-лабораторного корпусу в літері А9 загальною площею 6 178,4 кв. м), є Держава Україна в особі Національної академії наук України.

На думку позивача, до складу вказаних вище приміщень адміністративно-лабораторного корпусу в літері А9 загальною площею 6178,4 кв. м. незаконно було включено ряд приміщень одноповерхової обстройки, що знаходиться за тією ж адресою, власником яких є ТОВ «Квазар».

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач в червні 2014 року звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про їх скасування.

Також, з вимогою про скасування зазначених вище рішень позивач звернувся і до Окружного адміністративного суду м. києва з даним позовом.

При цьому, позивач вказує, що про незаконні дії державного реєстратора та порушення свого права він дізнався лише 22 вересня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами справи №910/14022/14, яка розглядається Господарським судом м. Києва.

Суд першої інстанції під час прийняття ухвали про залишення позовних вимог без розгляду прийшов до висновку, що позивачем пропущено процесуальні строки звернення з адміністративним позовом до суду та законних підстав поновлення строку звернення з адміністративним позовом немає. При цьому, суд першої інстанції зазначає, що відповідно до матеріалів справи про існування оскаржуваних рішень позивач дізнався в червні 2014 року, що підтверджується його позовною заявою, поданою до Господарського суду м. Києва з вимогами аналогічного змісту, а до адміністративного суду звертається лише в кінці березня 2015 року, тобто зі значним пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується позивачем як в позовній заяві так і апеляційній скарзі, що позивач у червні 2014 року звернувся до Господарського суду м. Києва із позовною заявою, якій просить, зокрема, в пункті третьому та четвертому, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8104118 від 19.11.2013р. 16:15:38, прийняте державним реєстратором Державної реєстраційної служби Мошонською Іриною Володимирівною, яким за Державою Україна в особі Національної академії наук України зареєстровано об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), а саме - нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв. м.; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 13079053 від 20.11.2013р., видане державним реєстратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Середою Марією Сергіївною власнику-державі Україна в особі Національної академії наук України, на нерухоме майно-нежитлові будівлі, що розташовані в м. Києві, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв.м. (а.с.89).

Обґрунтовуючи вимоги вказаної вище позовної заяви, позивач посилається на відому йому інформацію, рішення, що стосується реєстрації за Державою Україна в особі Національної академії наук України об'єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), а саме - нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв.м., який, як стверджує позивач, є його власністю. Також, позивач зазначає в позові, що спірні приміщення не належать і ніколи не належали Державі, дане майно не могло бути передано в оперативне управління Інституту мікроприладів, відповідно й рішення про державну реєстрацію права власності на таке майно підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ще в червні 2014 року був обізнаний про порушення, на його думку, свого права щодо передачі в оперативне управління належного йому на праві власності майна, у зв'язку з чим і звернувся з відповідним позовом до Господарського суду м. Києва.

Однак, до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом звернувся лише 23.03.2015 року (а.с.5), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання позивача на ту обставину, що про неправомірні дії відповідачів щодо проведення реєстрації та видачі свідоцтва про право власності останній дізнався лише 22.09.2014 року під час ознайомлення із клопотанням у господарській справі про заміну неналежного відповідача, до якого було додано копію реєстраційної справи, так як оскарження в червні 2014 року рішень вже свідчить про обізнаність про них позивача, а отже обізнаність про порушення своїх прав.

У відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.2 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п.9 ч.1 ст.155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи ту обставину, що позивач міг знати та був обізнаний ще з червня 2014 року про державну реєстрацію права власності за Державою Україна в особі Національної академії наук України на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 27 218,3 кв.м., які, як стверджує позивач, є його власністю, в той час як, з даним адміністративним позовом звернувся до суду лише у березні 2015 року, тобто з істотним пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.9 ст.156 КАС України.

При цьому, не приймають до уваги доводи апелянта, що суд першої інстанції не перевірив поважність причин пропуску строків на звернення до суду, так як, по-перше, позивач стверджує, що строки він не пропустив, по-друге, позивачем не наведено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, інших обставин, які надавали б підстави вважати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що з червня 2014 року у позивача було достатньо часу для реалізації права на судовий захист, з урахуванням наявних матеріалів у справі, а тому наявні законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Посилання позивача на ту обставину, що про неправомірні дії відповідача щодо реєстрації права власності та видачі свідоцтва він дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами господарської справи, що є поважною причиною пропуску строків звернення до суду, колегія суддів також не приймає до уваги, так як знаючи про існування оскаржуваних рішень, позивач знав чи міг дізнатися і зрозуміти, про вчинення відповідачем відповідних дій, які, на думку позивача, порушують його права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, апелянта, що залишення без розгляду даної позовної заяви позбавляє останнього можливості захистити свої права колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вимоги до цих же відповідачів про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухому майно та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно розглядаються Господарським судом м. Києва по суті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Квазар"- залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 26 червня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.