Справа № 2а-11089/10/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/30771/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013

у справі № 2а-11089/10/1370

за позовом Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Львівоблагропромбуд" (далі - Об'єднання)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2010 № /4/23225. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив також визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.10.2010 № /4/23227.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013, позов задоволено.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та повністю відмовити у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Об'єднання з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, оформлену актом від 19.04.2010 № 518/81/23-121/03089153.

Під час цієї перевірки відповідач дійшов висновку про незаконне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за операціями з придбання послуг з виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво багатоквартирного житлового будинку, наданих товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальна компанія «Укртрансбуд», які не підтверджені необхідними первинними документами. Так, за посиланням Інспекції, подані позивачем акти здачі-приймання наданих послуг не містять переліку цих послуг, їх кількісні показники.

Також у підпункті 3.1.2 пункту 3.1 розділу 3 акта перевірки відображено висновок податкового органу про порушення Об'єднанням підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» шляхом безпідставного включення до складу валових витрат грошової винагороди від продажу корпоративних прав, виплаченої пенсіонерам - колишнім працівникам Об'єднання.

Наведені обставини слугували підставою для прийняття Інспекцією:

податкового повідомлення-рішення від 07.10.2010 № /4/23225, згідно з яким Підприємству визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 75523 грн. (у тому числі 50348 грн. за основним платежем та 25175 грн. за штрафними санкціями).

податкового повідомлення-рішення від 07.10.2010 № /4/23227, за яким позивачеві нараховано податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 41891 грн. (у тому числі 27927 грн. за основним платежем та 13964 грн. за штрафними санкціями).

Надаючи правову оцінку епізоду, пов'язаному з формування платником даних податкового обліку за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальна компанія «Укртрансбуд», суди встановили, що за договором підряду на проведення проектних робіт від 16.01.2007 названий постачальник зобов'язався за завданням замовника (позивача у справі) розробити проектно-кошторисну документацію на будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Варшавській-Сосновій, 26 у м. Львові. Виконання зобов'язань за цим договором оформлено актом здачі-приймання виконаних робіт від 28.09.2007 № 27, податковою накладною; вказані роботи оплачені позивачем у повному обсязі, що засвідчено випискою з банківського рахунку Об'єднання. Також позивачем подано робочий проект з кресленнями, складений товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальна компанія «Укртрансбуд» за наслідками виконання розглядуваних операцій.

Вказані документи були цілком об'єктивно розцінені судами як належне документальне підтвердження фактичного виконання розглядуваних операцій, з яким підпункт 5.2.1 пункту 5.2, підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпункти 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» пов'язують право платника на формування валових витрат та податкового кредиту.

У той же час суди безпідставно підтримали правову позицію позивача у справі щодо включення до валових витрат грошових виплат, здійснених на користь пайових учасників Об'єднання.

Адже, як встановили суди та підтверджується матеріалами даної справи, згідно з Положенням про паювання і персоніфікацію частки майна, яка належить трудового колективу апарату Об'єднання в майні організацій і підприємств, затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу апарату Об'єднання від 18.02.1998 № 1, пенсіонерів з безперервним трудовим стажем в Об'єднанні понад 8 років включено до кола осіб, які мають право на отримання майнового паю, в залежності від трудової участі, стажу і заробітної плати; такий персональний майновий пай має грошовий вираз, який визначений у пайовій книжці.

За постановою правління Об'єднання від 21.11.2007 № 26, а також на підставі наказу від 11.03.2008 № 06 пенсіонерам-пайовикам Об'єднання було виплачено доход від продажу належних позивачеві акцій пропорційно пайовій участі таких осіб.

Згідно з частинами другої, третьої статті 24 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» нарахування і виплата часток доходу на паї здійснюється за підсумками фінансового року з доходу, що залишається у розпорядженні кооперативу з урахуванням необхідності формування фондів для його розвитку. Статутом кооперативу може бути передбачено різний відсоток часток доходу на паї для членів і асоційованих членів кооперативу. Відповідно до рішення загальних зборів кооперативу виплата часток доходу на паї може здійснюватися грішми, товарами, цінними паперами, збільшенням паю тощо.

Таким чином, за своєю правовою природою розглядувані грошові виплати, здійснені позивачем на користь пенсіонерів-пайовиків Об'єднання, є виплаченої часткою доходу на паї, який для цілей оподаткування прирівняний до виплати дивідендів.

При розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій, правильно кваліфікувавши зазначені виплати як дивіденди, у той же час при перевірці правильності відображення операцій з проведення цих виплат у податковому обліку позивача безпідставно застосували правила обліку витрат на оплату праці, наведені у підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Слід зазначити, що виплата дивідендів здійснюється у рамках корпоративних правовідносин та жодним чином не пов'язана з грошовою винагородою за працю учасника юридичної особи.

У той же час підпункт 5.3.8 пункту 5.3 цієї ж статті Закону прямо забороняє включення до валових витрат підприємства витрат на виплату дивідендів.

Наведене виключає правомірність віднесення Об'єднанням до валових витрат доходу, виплаченого його пайовим учасникам, та обумовлює законність донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов'язання з податку на прибуток по цьому епізоду (що складає 15439 грн. за основним платежем та 7720 грн. за штрафними санкціями).

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне змінити оскаржувані судові акти, відмовивши у задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 у справі № 2а-11089/10/1370 змінити в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2010 № /4/23225 в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 23159 грн. (у тому числі 15439 грн. за основним платежем та 7720 грн. за штрафними санкціями).

У цій частині позову відмовити.

3. В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 у справі № 2а-11089/10/1370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько