Справа № 826/7107/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7107/15 Головуючий у 1-й інстанції: Вовк П.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича (далі також - Уповноважена особа, відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зокрема, просив:

- визнати протиправними дії та рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 02 липня 2014 року № 43531 «Олімпійські відсотки», укладеного між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», та операцій з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи по не включенню його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу від 02 липня 2014 року № 43531 «Олімпійські відсотки», укладеного між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ»;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до відповідача-2 додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 184 755, 85 грн.;

- включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в сумі 184 755, 85 грн., що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу від 02 липня 2014 року № 43531 «Олімпійські відсотки».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича № 6 від 18 листопада 2014 року в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року № 43531, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», та здійснених по ньому транзакцій (запис № 358 додатку № 1 до наказу № 6 від 18 листопада 2014 року). Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року № 43531, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ». Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3, стосовно здійснення йому виплати коштів у розмірі 184 755, 85 грн. по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року № 43531, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ». В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представники Фонду та Уповноваженої особи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 липня 2014 року позивачем (Вкладник) з ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (Банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» № 43531, за умовами якого Банк зобов'язувався прийняти від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 200 000, 00 грн. у тимчасове строкове користування та зобов'язувався сплачувати проценти у розмірі 19,85 % за його користування.

При цьому, 02 липня 2014 року кошти в розмірі 200 000, 00 грн. були перераховані позивачем на його вкладний (депозитний) рахунок, відкритий на підставі зазначеного договору, що підтверджено квитанцією (а.с.16).

Згідно вимог Постанови Правління Національного банку України № 491 від 14 серпня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 серпня 2014 року № 69 було вирішено запровадити в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в період з 15 серпня 2014 року по 15 листопада 2014 року тимчасову адміністрацію та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І.

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 717 від 10 листопада 2014 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 було вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначити Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І.

Наказом Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6 було визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додавався до цього наказу. До такого переліку за № 358 були включені й відомості про договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року № 43531, укладений між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», та встановлено, що сума відшкодування по такому договору мала становити 200 000, 00 грн.

Так, зазначений Наказом визнано, що договір банківського вкладу від 02.07.2014 року №43531, укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ», та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України.

02 грудня 2014 року листом за № 001/400 Уповноваженою особою повідомлено позивача про те, що укладений ним договір банківського вкладу від 02 липня 2014 року №43531 «Олімпійські відсотки» є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з вказаними обставинами позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» та позивачем був укладений договір банківського вкладу, а тому він має право на відшкодування суми депозиту згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі по тексту - Закон N 4452-VI).

Відповідно до частини 1 Закону N 4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштівза вкладами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 Закону N 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом пункту 4 ч.2 ст. 37 названого Закону Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 Закону N 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ Комерційний банк «Українській фінансовий світ», наказом від 18.11.2014 року № 6 на підставі пункту 6 частини 2 статті 37, частинами 2 та 3 статті 38 Закону визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу, зокрема і відносно операцій позивача.

Перевіряючи наявність підстав для такого висновку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Так, ичерпний перелік підстав за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначено частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До таких віднесено:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконанняйого грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачами не надано і у матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні статті 70 КАС України докази на підтвердження того, що внаслідок укладання Договору банківського вкладу (депозиту) № 43531 від 02.07.2014 року банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт, зазначаючи про наявність ознак нікчемності договору, посилається прямо та опосередковано на: невідповідність квитанції про внесення грошових коштів вимогам встановленим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності, тобто на дотримання письмової форми договору банківського вкладу, посилаючись на позицію ВС України яка наведена у постанові № 6-118цс14 від 29.10.2014 р. (тобто на ч. 2 ст. 1059 ЦК України); приписи ч.1 та ч.2 ст. 228 ЦК України та порушення публічного порядку при укладанні договору; п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначаючи, що банк нібито уклав договір, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Тобто, представник позивача правомірно звертає увагу, що апелянтом наведені три різні правові підстави недійсності правочину. Однак яка саме правова підстава була застосована в період здійснення дій та прийняття рішень, що оскаржуються, та на підставі яких фактів, Уповноважена особа Фонду до цього часу так і не визначився.

Тобто, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено факт укладання договору та дотримання вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України, тобто форми договору. Зазначене виключає підстави його нікчемності згідно ч.2 ст. 1059 ЦК України. Окрім того, лист від 02.12.2014 р. (а.с. 21) та інші документи не містить посилань на нікчемність договору з цих правових підстав.

Частина 1 ст. 228 ЦК України виділяє лише дві категорії порушень, за наявності яких правочин вважається нікчемним у зв'язку з порушенням публічного порядку, а саме: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина (сіл 21-68 Конституції України); правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади та на незаконне заволодіння ним.

Публічно-правові норми, які встановлюють публічний порядок, зосереджені переважно в Конституції України, в кримінальному, валютному, адміністративному, бюджетному, податковому, земельному та іншому законодавстві, у тому числі певна їх частина - у цивільному. Однак далеко не кожний правочин, який порушує публічний порядок, визнається законодавцем як нікчемним.

Пленум ВС України у п.18 постанови від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснив, правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством., що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні підстави, наведені у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, за якими правочин є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Натомість Відповідно до п. 2.3.1 вказаного договору вкладник зобов'язувався протягом трьох днів з дня укладення договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що кошти у суму 200 000,00 грн. були внесенні на вкладний (депозитний) рахунок, відкритий на ім'я позивача 02 липня 2014 року, тобто з дотриманням строку, встановленого договором.

Вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення від 02 липня 2014 року (а.с16).

Доводи апелянта про те, що банківська квитанція не є належним доказом внесення грошових коштів на депозитний рахунок, колегія суддів не приймає до уваги, так як вони не відповідають приписам законодавства, є такими що протирічать наданим документам, діям уповноваженої особи щодо визнання правочину нікчемним та взагалі позиції апелянта в ході розгляду справи.

Із банківської квитанції вбачається, що вона містить найменування банку, дату здійснення касової операції - 02 липня 2014 р., підпис працівників банку який прийняв готівку, відбиток штампа та інші необхідні реквізити.

Позивач наполягає на тому, що грошові кошти внесені до каси банку в операційний час, а тому ніяких відміток про сплату у вечірній або в післяопераційний час, документ містити не повинен.

Таким чином, банківська квитанція відповідає вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні» затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 N 174. а тому є касовим, приходним, первинним документом банку, який свідчить, що 02.07.2014 р. грошові кошти позивачем сплачені та прийняті банком з призначенням платежу «за депозитною угодою № 43531 від 02.07.2014».

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт внесення позивачем 02.07.2014 р. грошових коштів на особистий вкладний рахунок і укладання договору банківського вкладу (депозиту), та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Отже обставини щодо наявності визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину, не знайшли свого підтвердження, відповідачі належних та допустимих доказів щодо цього не надали.

Посилання Уповноваженої особи на звернення до правоохоронних органів із заявою про скоєння службовими особами ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою) є необґрунтованими, адже згідно листа Головного слідчого управління МВС України від 30 січня 2015 року № 13/2/1-1776 досудове розслідування за вказаною заявою ще триває.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа не надала доказів того, що договір банківського вкладу (депозиту) № 43531 від 02 липня 2014 року є нікчемним в силу п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Правова оцінка доводів Уповноваженої особи, які вказують на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказів визнання у встановленому законом порядку недійсним договору банківського вкладу № 43531 від 02 липня 2014 року Уповноважена особа - не надала. З відповідним позовом до суду не звертався.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних позивача до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу з підстав його нікчемності чи недійсності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновку суду першої інстанції, щодо визнання протиправним та скасування наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича № 6 від 18 листопада 2014 року в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року № 43531, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», та здійснених по ньому транзакцій (запис № 358 додатку № 1 до наказу № 6 від 18 листопада 2014 року), та щодо визнання протиправними дій Уповноваженою особою Фонду протиправно визнано договір нікчемним та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Гончарова Сергія Івановича щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду та зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо вкладника позивача, стосовно якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Посилання апелянта на підпункт 2.1. пункту 2 рішення управління НБУ в Донецькій області № 10 від 31.03.2014 р. про застосовуються заходи впливу у вигляді обмеження здійснення окремих здійснюваних банком операцій з надання банківських послуг строком на 6 місяців до 01.10.2014 року включно, а саме, залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб у частині заборони залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від фізичних осіб за ставками, які перевищують середні ставки по банках IV групи (у т.ч. залучення у вклади з видачею ощадних депозитних сертифікатів та на поточні рахунки) та обсягом вкладів фізичних осіб, досягнутим за станом на кінець дня отримання цього рішення, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги зважаючи на наступне.

Так, апелянтом не надано доказів, що Договір банківського вкладу (депозиту) № 43531 від 02.07.2014 р. було укладено з порушенням зазначеного вище обмеження, при цьому, умови Договору банківського вкладу (депозиту) № 43531 від 02.07.2014 р. не перевищують середні ставки по банках.

Крім того, слід зазначити, що рішення управління НБУ в Донецькій області № 10 від 31.03.2014 р. становить банківську таємницю і не було та не могло бути відомим позивачу при укладенні Договору банківського вкладу (депозиту) № 43531 від 02.07.2014 р., а тому позивач не повинен нести відповідальність за недобросовісні дії зі сторони банку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову до Фонду, оскільки у зв'язку із невключенням позивача до переліку вкладників та непередачі такого списку Фонду, спірні правовідносини між позивача та Фондом гарантування вкладів не виникли, а судовий захист згідно з нормами КАС України спрямований на відновлення порушеного права.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, обов'язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення позивача до реєстру вкладників для здійснення виплат виникає виключно у разі наявності відомостей про нього у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, складеному Уповноваженою особою.

З огляду на те, що на час розгляду справи в суді до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не надходив перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, у якому були б зазначені відомості про позивача, то вимоги останнього до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними та такими, що не пов'язані із захистом порушеного права.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив частково позов.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 30 червня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.