Справа № 152/313/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 152/313/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Строгий І.Л.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

16 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області (далі УПФУ у Шаргородському районі) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 03 вересня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ у Шаргородському районі та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, не включив період проходження строкової військової служби з 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року, в зв`язку з чим позивачу не було виплачено грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до підпунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має страховий стаж - 35 років. Заява позивача про нарахування та виплату зазначеної допомоги залишена відповідачем без задоволення, з посиланням на те, що він не підтвердив документально того, що строкову військову службу він проходив у військовому медичному закладі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент призову на строкову військову службу займав посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, а тому спірний період повинен бути зарахований йому до пільгового стажу.

Колегія суддів погоджується за такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 , довідки Шаргородського районного військового комісаріату від 18.09.2014 № 506 та послужним списком (а.с. 9-12), він з 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року проходив строкову військову службу на посаді санінструктора військової частини НОМЕР_1 .

Окрім того, відповідно до записів в трудовій книжці позивача, він перед проходженням строкової військової служби, працював патронажним акушером Сурогатського фельдшерсько-акушерського пункту Шаргородської районної лікарні, звідки був звільнений у зв`язку із призовом до армії, що також підтверджується довідкою Шаргородської центральної районної лікарні від 23.02.2015 №342 (а.с.13).

Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до підпунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII), право на пенсію за вислугою років мають, зокрема працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 № 909 визначено, що до посад робота на яких дає право на пенсію за вислугою років відносяться посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад в лікарняних закладах) в лікарняних закладах.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку зарахувати позивачу час проходження строкової військової служби до роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років та зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.