Справа № 803/2779/13а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/1880/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Носа С.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року у справі за його позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі ОДПІ) від 10.12.2013 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість (далі ПДВ) на 140046,25 грн., з яких 112037,00 грн. за основним платежем та 28009,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року у справі № 803/2779/13-а у задоволенні позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржено позивачем ФОП, який у апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що фінансово-господарська діяльність позивача по придбанню продукції у ПП «ТД «Трейдмакс» підтверджуються прихідними та податковими накладними, що отримані за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року, банківськими виписками та платіжними дорученнями за лютий березень 2013 року. У подальшому дана продукція була реалізована кінцевим споживачам фізичним особам, про що свідчать видаткові накладні, що містяться в матеріалах справи.

На думку позивача, відсутність документів про транспортування продукції не може бути доказом удаваності фінансово-господарської діяльності по придбанню продукції у ПП «ТД «Трейдмакс». Що стосується місця, площі зберігання, транспортування товарів, то дана інформація зазначається у первинних бухгалтерських документах та відображена у бухгалтерському обліку того ж постачальника.

Крім того, апелянт зазначає, що у 2013 році вже проводилась документальна позапланова виїзна перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року, за результатами якої порушень вимог податкового законодавства ФОП не встановлено.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її у повному обсязі.

Представник відповідача обґрунтованість доводів апелянта заперечив, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОДПІ у ході проведеної документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в частині формування податкового зобов'язання та податкового кредиту, сформованого за рахунок ПП «Трейдмакс» та ТОВ «Волиньм'ясотрейд» ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року (акт № 1434/17.3/НОМЕР_2 від 15.11.2013 року) було виявлено порушення податкового законодавства, що стало підставою для винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що на підтвердження виконання умов договору поставки № 09/10 від 09.10.2012 року між ПП «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4 не були надані до перевірки передбачені вказаним договором супровідні документи, а також ветеринарні свідоцтва на мясну продукцію.

Окрім того, судом було враховано те, що ОСОБА_4 згідно з наказом ПП «ТД «Трейдмакс» № 4-К від 03.09.2012 року був прийнятий на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності на постійну роботу з посадовим окладом 1250,00 грн./місяць, а отже позивач та ПП «ТД «Трейдмакс» на момент вчинення спірних господарських операцій були пов'язаними особами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір поставки № 09/10, укладений 09.10.2012 року між ПП «ТД «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4, не носив реального характеру, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.12.2013 року № НОМЕР_1 Луцькою ОДПІ прийнято правомірно.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у ході проведеної ОДПІ документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в частині формування податкового зобов'язання та податкового кредиту, сформованого за рахунок ПП «Трейдмакс» та ТОВ «Волиньм'ясотрейд» ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року, результати якої оформлено актом № 1434/17.3/НОМЕР_2 від 15.11.2013 року, податковим органом зроблено висновок, що фінансово-господарська діяльність позивача по придбанню продукції у ПП «ТД «Трейдмакс» носила удаваний характер, фінансово-господарські взаємовідносини між ПП «ТД «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4 були безтоварними, оскільки у ході перевірки не підтверджено факт поставки товару від ПП «ТД «Трейдмакс».

Тому в порушення п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України позивачем безпідставно включено до податкового кредиту податкової декларації за березень 2013 року ПДВ у сумі 112037,00 грн.

На підставі акту перевірки ОДПІ 10.12.2013 року прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яке оспорюється у рамках даної справи.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до обґрунтованості висновків податкового органу про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з ПП «Трейдмакс» та ТОВ «Волиньм'ясотрейд».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п. 1.2 ст. 1, п. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Положеннями пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг;

Приписами п. 198.3. ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Як слідує з матеріалів справи, 09.10.2012 року між ПП «ТД «Трейдмакс» (постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір поставки № 09/10, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю м'ясну продукцію, субпродукти, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його на умовах, передбачених цих договором.

Згідно із п. 4.3 вказаного договору перехід права власності і ризиків на товар переходить до покупця з моменту здійснення поставки, підписання і передачі товарно-транспортних документів покупцеві.

Пунктом 4.4 договору було передбачено, що поставка вважається виконаною з моменту передачі товару та супровідних документів покупцеві або перевізнику на складі постачальника (покупця).

Відповідно до п. 4.10 цього договору постачальник зобовязаний надати покупцю накладну, товарно-транспортну накладну, посвідчення про якість, ветеринарне свідоцтво, сертифікат відповідності.

Поряд із цим, між ПП «ТД «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 від 15.10.2012 року до договору № 09/10 від 09.10.2012 року, відповідно до умов якої покупцю надається право зберігання придбаного товару на складі продавця і при необхідності транспортування товару зі складу продавця покупець зобовязується повідомити продавця за три робочі дні (а.с. 23).

Наявність додаткової угоди № 1 від 15.10.2012 року до договору № 09/10 від 09.10.2012 року додатково підтверджується листами ПП «ТД «Трейдмакс» № 95 від 09.01.2014 року (а.с. 167) та № 97 від 13.01.2014 року (а.с. 188).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на те, що ПП «ТД «Трейдмакс» не вправі було передавати у суборенду приміщення холодильних камер ФОП ОСОБА_4, оскільки відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 15.10.2012 року до договору № 09/10 від 09.10.2012 року покупець не брав у суборенду жодних приміщень і йому лише було дозволено на безоплатній основі тимчасове зберігання придбаного товару на складі продавця.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що внаслідок досягнення згоди між ПП «ТД «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4 у додатковій угоді № 1 від 15.10.2012 року до договору № 09/10 від 09.10.2012 року про тимчасове зберігання придбаного товару на складі продавця було фактично було переглянуто умови п.п. 4.3, 4.4, 4.10 договору № 09/10 від 09.10.2012 року у частині підписання і передачі покупцеві товарно-транспортних документів на придбаний товар.

Покликання податкового органу на відсутність у позивача ветеринарних свідоцтв на придбану у ПП «ТД «Трейдмакс» мясну продукцію, на переконання апеляційного суду, самі по собі не можуть свідчити про відсутність фактичного руху товару між контрагентами договору № 09/10 від 09.10.2012 року, а лише може свідчити про недотримання позивачем приписів Закону України «Про ветеринарну медицину».

Податковим органом не заперечується того, що за вказаним договором № 09/10 від 09.10.2012 року були оформлені видаткові та податкові накладні і позивачем проведено оплату за вказаний товар згідно з платіжними дорученнями та банківськими виписками.

У подальшому дана продукція була реалізована кінцевим споживачам фізичним особам, про що свідчать видаткові накладні, що містяться в матеріалах справи.

Позивач до податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2013 року відніс суму 112037,00 грн. по операціях з придбання товарів (грудинка копчена, сало свинне заморожене, щока копчена, огонувка копчена) у ПП «ТД «Трейдмакс».

При цьому апеляційний суд вважає безпідставним покликання податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, на те, що ПП «ТД «Трейдмакс» та ФОП ОСОБА_4 є повязаними особами з огляду на відсутність передбачених у пп. 14.1.159. п. 14.1. ст. 14 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обставин.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ОДПІ № НОМЕР_1 від 10.12.2013 року прийняте необґрунтовано, є протиправним і підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2014 року у справі № 803/2779/13-а та прийняти нову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 10 грудня 2013 року № НОМЕР_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 4201 (чотири тисячі двісті одну) грн. 43 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді С.П.Нос

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 26 червня 2015 року.