Справа № 2-а-4385/11
Суддя: Бойчук П. Ю.
Дата ухвалення: 2011-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4385/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

м. Ковель 04 травня 2011 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в порядку скороченого провадження в місті Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі Волинської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначила, що вона є дружиною померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліда другої групи, захворювання та смерть якого повязані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в звязку з чим отримує пенсію в розмірі 50% за втрату годувальника від його пенсії. Позивач вважає, що має отримувати державну пенсію по інвалідності, на підставі ст.ст. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розрахунку 4 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника. Посилаючись на те, що розмір призначеної і виплачуваної їй пенсії не відповідає розмірам, встановленим цим Законом, та на відмову відповідача привести його у відповідність з останніми, позивач просить визнати дії відповідача протиправними і зобов'язати його усунути зазначені порушення, а саме за період з липня 2010 року по квітень 2011 року включно нарахувати та виплати пенсію відповідно до вказаних статей, з урахуванням виплачених сум, а також виплатити щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника за цей же період.

Адміністративний позов подано у строк, установлений законом, в частині вимог за період, починаючи з 13 жовтня 2010 року.

В частині вимог за період з 01 липня 2010 року по 12 жовтня 2010 року включно позов подано поза межами вказаного строку, а тому в цій частині вимог позов залишений без розгляду.

Відповідач позов не визнав повністю і заперечив його тим, що доводи позивача необґрунтовані і підстав для перерахунку та виплати їй пенсії та щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в інших розмірах немає.

Вимоги позивача за період з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно слід задовольнити повністю.

Позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів аварії на ЧАЄС 1 категорії, захворювання та смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою та отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Дана обставина визнається і відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров"я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка діяла у період з 13 жовтня 2010 року і діє зараз, особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, інвалідам другої групи, призначається державна пенсія по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно вимог ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до чинної на час правовідносин ст. 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утримані, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні.

Наявність таких прав у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім цього це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Таким чином, позивач у періоді з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно мала право на виплату їй пенсії та щомісячної компенсації в разі втрати годувальника у вказаних розмірах.

Однак, ця пенсія виплачується їй в меншому розмірі.

Наведені відповідачем підстави для такої виплати необґрунтовані.

Обовязок призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу, зокрема підвищення до неї, покладений на відповідача (пп. 6 п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 квітня 2002 року № 8-2).

Розмір мінімальної пенсії має визначатися виключно Законом "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (ч. 2 ст. 5 цього Закону). І цей розмір визначений абзацом першим частини першої ст. 28 цього Закону - у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Оскільки вказаний розмір визначений законом, відповідач не вправі був керуватися для його визначення нормативно-правовими актами з меншою, ніж закон, юридичною силою, зокрема, постановами Кабінету Міністрів.

До того ж, пенсія позивачу призначалася не лише на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а й на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (ч. 3 ст. 54, останній абзац ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, виходячи з викладеного, розмір мінімальної пенсії за віком, а отже, розмір належної позивачу до виплати пенсії ніяким чином не міг і не може визначатися нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, а лише законом, до того ж, існують закони, які дають змогу такий розмір визначити.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку розміру пенсії, діяв неправомірно і порушив право позивача на отримання пенсії та компенсації в разі втрати годувальника у належному розмірі.

Відповідно до ст. ст. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 52 , 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового прожиткового мінімуму.

Оскільки щомісячна компенсація за втрату годувальника має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачем повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що для відновлення останнього необхідно і достатньо визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно державну пенсію по втраті годувальника в розмірі 4 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком на підставі ст.ст. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які обчислюються відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за період з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Керуючись ст. 11, 71, 86, ч.2 ст.99, 159, 161, 162, 163, 183-2, 186, 254, ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 19, 152 Конституції України, ст.ст. 52, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч. 2 ст. 5, ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі Волинської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії за період з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно задовольнити повністю.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у місті Ковелі Волинської області протиправними і зобовязати його нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по втраті годувальника в розмірі 4 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком на підставі ст.ст. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які обчислюються відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за період з 13 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Постанову підлягає до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, і є в цьому випадку остаточною.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий П.Ю.Бойчук