Справа № 806/1203/15
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Житомир

справа № 806/1203/15

категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюк М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Хіммашнафтогаз" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 29.12.2014 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що всі господарські операції між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО Хіммашнафтогаз" (далі - ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз") та відповідними контрагентами здійснювались на підставі відповідних договорів, які є правомірними правочинами, відображені у первинних бухгалтерських документах, а тому висновки податкового органу про наявність порушень є помилковими.

Представники позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримали повністю та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву (т.1 а.с.124-130).

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

29 грудня 2014 року Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, на підставі акту перевірки від 1.12.2014 року № 1753/22-01/32758049 (т.1 а.с.31-67), яким встановлено порушення ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 (т.1 а.с.21) про збільшення підприємству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 291539 грн. (основний платіж - 194359 грн., штрафні санкції - 97180 грн.).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" оскаржило його до Головного управління ДФС у Житомирській області (т. 1 а.с. 69-82)

10 лютого 2015 року на адресу ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" надійшло рішення № 167/6-06-30-10-07-07, яким у задоволенні скарги було відмовлено, а податкове-повідомлення рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишено без змін (т. 1 а.с.104-115).

Не погоджуючись з даним рішенням ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" оскаржило його до ДФС України (т.1 а.с. 90-103).

Рішенням ДФС України від 10 березня 2015 року № 4818/6/99-99-10-01-01-15 у задоволені скарги відмовлено, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 85-88).

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Системний аналіз наведених норм Податкового кодексу України свідчить, що у якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством. Позивачем для здійснення господарських операцій з ТОВ "Комерц Альянс", ТОВ "Айкон-АМД", ТОВ "Дюран Трейд", ТОВ "Парус-2014" та ПП "Конкур" було укладено господарські договори.

Зокрема, 14 травня 2014 року між ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" (Покупець) та ТОВ "Айкон-АМД" укладено договір № 5355, відповідно до умов яких Постачальник зобов'язався передати товар, а Покупець оплатити та прийняти вказаний товар на умовах Договору згідно Специфікації (т.1 а.с. 163-165).

31 січня 2014 року між ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" (Покупець) та ТОВ "Дюран Трейд" укладено договір № ДТ -3101, згідно з яким Продавець зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти й оплатити продукцію виробничо-технологічного призначення (т. 1 а.с. 184-186).

Крім того, 1 квітня 2014 року ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" (Покупець) та ТОВ "Парус-2014" уклали договір поставки № 104/2, відповідно до якого Постачальник зобов'язується передати обладнання, запчастини та комплектуючі елементи Покупцю, який зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму (т. 1 а.с. 233-236).

4 квітня 2014 року між ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" (Замовник) та ПП "Конкур" укладено договір № 0404 про надання транспортно-експедиційних послуг, предметом договору слугувало те, що він регулює взаємини сторін при організації перевезень вантажів Замовника автомобільним транспортом Виконавця (т. 2 а.с. 40-41).

Також, 1 липня 2014 року між ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" (Покупець) та ТОВ "Комерц Альянс" укладено договір № 010714/1, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти й оплатити обладнання, запчастини та комплектуючі елементи (т. 1 а.с. 155-156).

Крім того, за кожним фактом здійснення господарських відносин ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" з контрагентами, товариству були надані відповідні первинні документи, які підтверджують постачання продукції та надання транспортно-експедиційних послуг, зокрема: товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, податкові накладні та інш.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно до даної статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Крім того, як вбачається з ОСОБА_2 перевірки, Коростенської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області належним чином не обґрунтувала причини визнання господарських операцій ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" з контрагентами фіктивними.

Свої висновки про фіктивність господарських операцій відповідач ґрунтує на неможливості провести зустрічних звірок контрагентів підприємства, що в жодному разі не може бути підставою для визнання господарських операцій цих субєктів господарювання фіктивними.

Згідно зі ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - діяльність Тостів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.27. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Отже, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.

Що стосується господарських відносин ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" з ТОВ "Комерц Альянс", то необхідно зазначити, що чинним податковим законодавством не передбачено право відповідача при складанні акта перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

У той же час, за результатами перевірки відповідач не навів жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. Також не доведено та не надано доказів, які б свідчили про безтоварний або фіктивний характер здійснених операцій.

Як вбачається з документів фінансово-господарської діяльності Позивача всі операції з контрагентами відображені у бухгалтерському та податковому обліку. Протягом цього періоду жодних зауважень з боку державної податкової служби щодо нарахування, сплати податку на додану вартість, формування податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ "Комерц Альянс", ТОВ "Айкон-АМД", ТОВ "Дюран Трейд", ТОВ "Парус-2014" та ПП "Конкур" на адресу позивача не надходило, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства в діяльності цих підприємств.

Таким чином, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені з бухгалтерському та податковому обліку Позивача, тобто Позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми). Допущення порушень заповнення та обліку первинної документації в жодному разі не може бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, окрім випадків, коли це прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою етапі 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства, пунктом 5 етапі 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

За таких обставин, правочини позивача з вищезазначеними контрагентами укладено з метою отримання продукції, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, в діях Позивача відсутнє порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України.

Згідно із п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобовязання, породжує у платника податку обов'язки та права щодо нарахування та сплати ПДВ та підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту.

Суми за вказаними правочинами включено Позивачем до податкового кредиту в тих звітних періодах, в яких отримано податкові накладні.

Позивач має належним чином оформлені податкові накладні, які повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарської операції, в результаті якої вони складені, що не спростовується відповідачем.

Також, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідачем за результатами перевірки не доведено протиправність вчинення господарських операцій, за наслідками яких у Позивача виникло право на формування податкового кредиту та факт сплати позивачем сум податку своїм контрагентам, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами.

За таких обставин, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, судові витрати, що складаються з судового збору за подання позову у розмірі 583,08 грн., відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, присуджуються позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 29.12.2014 року № НОМЕР_1.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "НВО Хіммашнафтогаз" понесені ним судові витрати у розмірі 583,08 грн. з Державного бюджету України, зобовязавши орган Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 25 червня 2015 р.