Справа № П/811/882/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Справа № П/811/882/15

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Світловодської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до (далі відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 січня 2015 року № НОМЕР_1, яким позивачеві визначено суму податкових зобовязань, а саме: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 44166,92 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 11041,73 грн., що загалом складає 55208,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки відповідача щодо наявності порушення підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України внаслідок неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага є безпідставними, оскільки анулювання (прощення) заборгованості з процентів, штрафних санкцій, пені за кредитним договором не є додатковим благом, котре згідно положень Податкового кодексу України має бути оподатковано в порядку підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Також зазначає, що відповідачем не дотримано ряду норм чинного законодавства, а тому відповідно оспорювань рішення необхідно визнати протиправним та скасувати.

В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, в матеріалах справи містяться заперечення проти адміністративного позову, в якому представник просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем в межах наданих йому повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже не може бути скасоване з підстав, визначених позивачем в позовній заяві.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб оподаткування загального річного оподаткування загального річного оподатковуваного доходу платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (НОМЕР_2) за період з 01.01.13 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт від 24 грудня 2014 року №563/1700-, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення:

- п.16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, абз. в) п. 176.1 ст. 176 та 179 Податкового кодексу України, в частині неподання платником податків фізичною особою ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік та порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п. 167.1 ст. 167, пп. 164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 179.2 ст.179 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 44166,92 грн.

На підставі висновків вказаного Акта перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 21.01.2014 року №, яким позивачеві збільшено грошове зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 55208,65 грн., в т.ч. 44166,92 грн. основний платіж та 11041,73 грн. штрафна (фінансова) санкція (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення базується на висновках акту перевірки про те, що позивачем, всупереч вимогам Податкового кодексу України, не задекларовано в річній декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік дохід у вигляді списання заборгованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Податковим кодексом України визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зокрема, стаття 16 Податкового кодексу України зобовязує платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).

Пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України до платників податку з доходів фізичних осіб віднесено: фізичних осіб - резидентів, яка отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичних осіб - нерезидентів, які отримують доходів з джерела їх походження в Україні; податкових агентів.

За змістом пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування вказаним податком є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У свою чергу, згідно з підпунктом „д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень у їх системному звязку, суд приходить до висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» існували договірні (кредитні) правовідносини на підставі договору №0 від 07.04.2008р. (а.с.13-16). У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" прийняло від акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» право вимоги за договором від 07.04.2008 року ( а.с. 18).

Зміст акту перевірки позивача свідчить, що публічним акціонерним товариство "Дельта Банк" проведено списання кредиторської заборгованості за договором №0 від 07.04.2008р.

ПАТ "Дельта Банк" повідомив позивача про аналювання боргу 18.02.2013 року (а.с. 20).

Суд вважає, що викладені обставини підтверджують факт отримання позивачем додаткової вигоди у розумінні підпункту „д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Водночас, суд вважає юридично помилковою позицію позивача про те, що суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не є доходом платника додатковим благом з огляду на приписи підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Отже, вказане законодавче положення не підлягає самостійному застосуванню до спірних правовідносин, оскільки допускає винятки, безпосередньо встановлені розділом IV Податкового кодексу України, а відтак і підпунктом „д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, Податковий кодекс України при визначенні доходу, отриманого платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором, не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки та пеню, що нараховані за користування кредитом.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункт 179.7 статті 179 Податкового кодексу України позивач зобов'язана була до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним та сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Невиконання позивачем такого обовязку обумовило самостійне донарахування податковим органом позивачеві суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та на підставі, встановленій підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

При цьому суд бере до уваги, що відповідач обґрунтовано розрахував суму такого зобовязання позивача за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України.

Крім того, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Стосовно твердження позивача, що Акт перевірки, використаний відповідачем як доказ при винесенні оскаржуваного Рішення, є неналежним і не допустимим в розумінні статей 69 та 70 КАС України, оскільки перевірку проведено особою неіснуючого податкового органу та оформлений на невідповідному бланку. Оскільки, згідно постанови КМУ від 06 серпня 2014 року № 311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів КМУ Світловодська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області реорганізована в Світловодську ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області шляхом приєднання з 10.11.2014 року.

Суд зазначає, що реорганізація відповідача не являється підставою для визнання Акту перевірки неналежним доказом, що слугувало би підставою для визнання неправомірним зазначеного податкового повідомлення-рішення, а тому, суд спростовує дані доводи позивача.

За таких умов суд вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві донараховано грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 55208,65 грн., в т.ч. 44166,92 грн. основний платіж та 11041,73 грн. штрафна (фінансова) санкція.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2