Справа № 826/4554/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року № 826/4554/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Народного депутата України ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Голова Дніпропетровської обласної державної адміністрації Коломойський Ігор Валерійович про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Народний депутат України ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (надалі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Голова Дніпропетровської обласної державної адміністрації Коломойський Ігор Валерійович (надалі - третя особа), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нездійснення повноважень, передбачених частиною 4 статті 118 Конституції України в частині внесення Президенту України Порошенко Петру Олексійовичу подання про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України внести подання на розгляд Президента України Порошенко Петра Олексійовича про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невнесення на розгляд Президенту України подання про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації у зв'язку з порушенням ним статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про громадянство», статті 23 Закону України «Про державну таємницю».

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

Третя особа позиції щодо заявлених Народним депутатом України ОСОБА_1 позовних вимог не виклала, явки повноважного представника до суду не забезпечила.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Указом Президента України №196/2014 від 02 березня 2014 року Ігоря Валерійовича Коломойського призначено головою Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Позивач зазначає, що зважаючи на те, що Коломойський Ігор Валерійович є громадянином України, громадянином Ізраїлю та громадянином Республіки Кіпр, членом Наглядової Ради господарських товариств, в його діях наявний факт порушення Присяги державного службовця, а відтак відповідач мав внести на розгляд Президенту України подання про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Вбачаючи бездіяльність Кабінету Міністрів України у межах спірних правовідносин, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, є, зокрема, визначення питання щодо наявності бездіяльності відповідача щодо внесення Президенту України Порошенко Петру Олексійовичу подання про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій відповідача у межах спірних правовідносин з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Разом з тим, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень суд розглядає як пасивну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно з частиною першою та третьою статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 і статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Частиною сьомою пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2014 року № 298 «Про деякі питання, пов'язані з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України» встановлено, що голова місцевої держадміністрації призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України.

Згідно з Конституцією України голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України; Законом України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України, а у разі обрання нового Президента України голови місцевих державних адміністрацій продовжують здійснювати свої повноваження до призначення вустановленому порядку нових голів місцевих державних адміністрацій.

Фактичні обставини справи свідчать, що Президент України звернувся до Прем'єр-міністра України листом від 18.06.2014 № 1-1/467 щодо внесення на розгляд Президента України відповідних подань стосовно звільнення голів місцевих державних адміністрацій з зв'язку із закінченням строку повноважень Президента України

Кабінет Міністрів України вніс Президенту України подання від 20.06.2014 №7873/0/2-14 щодо звільнення з посад голів районних, районних в місті Києві державних адміністрацій (у тому числі Коломойського І. В.).

На підставі зазначеного подання Кабінету Міністрів України, Президент України видав Указ від 24.03.2015 №173/2015 «Про звільнення Коломойського І.В. з посади Дніпропетровської обласної державної адміністрації».

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України «Про місцеві державні адміністрації», згідно з частиною другою статті 8 якого голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Частиною четвертою статті 118 Конституції України закріплена норма, відповідно до якої голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України.

Наведена норма відображена також у підпункті 4 пункту 2 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2014 року № 298.

Статтею 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що повноваження голів місцевих державних адміністрацій можуть бути припинені Президентом України у разі: - прийняття відставки голови відповідної обласної державної адміністрації; - подання Прем'єр-міністра України з підстав, передбачених законодавством про державну службу; - висловлення недовіри простою більшістю голосів від складу відповідної ради; - з інших підстав, передбачених цим та іншими законами України; - з ініціативи Президента України.

У разі обрання нового Президента України голови місцевих державних адміністрацій продовжують здійснювати свої повноваження до призначення в установленому порядку нових голів місцевих державних адміністрацій (частина четверта статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Таким чином, питання, пов'язані з призначенням та припиненням повноважень голів місцевих державних адміністрацій, врегульовані спеціальним Законом України «Про місцеві державні адміністрації», яким передбачено право новообраного Президента України в установленому законодавством порядку призначати нових голів місцевих державних адміністрацій та припиняти їх повноваження у зв'язку із закінченням повноважень попереднього Президента України на підставі подання Кабінету Міністрів України, тому норми трудового чи іншого законодавства застосуванню до спірних відносин не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність бездіяльності щодо нездійснення повноважень, передбачених частиною 4 статті 118 Конституції України в частині внесення Президенту України Порошенко Петру Олексійовичу подання про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а відтак позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, оскільки в межах судового розгляду справи підтверджено, що відповідачем 20.06.2014р. внесено подання щодо звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації, за результатом розгляду якого Указом Президента України від 24.03.2015 №173/2015 Коломойського Ігоря Валерійовича було звільнено з посади, позовна вимога про зобов'язання Кабінету Міністрів України внести подання на розгляд Президента України Порошенко Петра Олексійовича про звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації визнається судом необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд не приймає до уваги неодноразові посилання позивача на порушення третьою особою приписів Законів України «Про державну службу», «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про державну таємницю», оскільки, по перше, зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом судового розгляду у межах даної справи є виключно дослідження питання щодо наявності (або відсутності) з боку Кабінету Міністрів України бездіяльності щодо внесення (не внесення) подання щодо звільнення Коломойського Ігоря Валерійовича з посади Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації; по друге, даний спір не стосується безпосереднього процесу проходження державної служби Коломойським Ігорем Валерійовичем, а відтак питання щодо відсутності (чи наявності) у діях третьої особи порушень приписів чинного законодавства України не входить до предмету доказування у даній справі; по третє, за порушення вказаних у позовній заяві приписів законодавства передбачене настання певного виду юридичної відповідальності, відтак вирішення вказаного питання взагалі виходь за межі адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено відсутність бездіяльності у межах спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М.Данилишин