Справа № 815/3354/15
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3354/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Гаврилюк І.С.,

за участю сторін:

представника позивача - Куряча Г.П. (за довіреністю від 23.03.2015р. №04-1/81),

представника відповідача - Селюкова П.В.(за довіреністю від 07.04.2015р. №б/н),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми «Юна-сервіс» у вигляді ТОВ про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виробничо-комерційної фірми «Юна-сервіс» у вигляді ТОВ (далі - ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 47225,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності із встановленим нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити у 2014 році 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів, проте середньооблікова чисельність штатних працівників-інвалідів на ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ становила лише 9. У зв'язку із цим, ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ було нараховано адміністративно - господарські санкції за 2 нестворені робочі місця у сумі 46208,88грн. та пеню у сумі 1016,40 грн. за несплату вказаної суми, що загалом складає 47225,28грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача заперечував проти зазначеного позову, посилаючись на те, що підприємством виконані вимоги ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки відповідач інформував Одеський міський центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, подаючи звіти форми 3-ПН за січень-грудень 2014 року, однак інваліди на працевлаштування до ВКФ «Юна-Сервіс» не направлялися.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.9 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XI від 21.03.1991р., підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Мінітрів України №70 від 31.01.2007р., звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомедованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

25.02.2015р. відповідачем було складено звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою №10-ПІ та надано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, згідно якого, середньооблікова чисельність штатних працівників ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ у 2014 році склала 270 працівників. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях повинна бути 11 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до діючого законодавства встановлена інвалідність складала 12 осіб. (а.с.6).

Згідно з вимогами статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Суд встановив, що на підставі зазначеного звіту Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік, відносно відповідача, у якому встановлено, що відповідно до фактичної кількості робочих місць у 2014 році норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 11 робочих місць, а середньооблікова кількість штатних працівників за вказаний звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 9 осіб. Такий висновок позивачем було зроблено у зв'язку із тим, що на підприємстві у 2014 році працювало 12 інвалідів, однак, 7 з них (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9) працювали не повний рік (а.с.7). З цих підстав, шляхом підсумування середньооблікової чисельності працівників за рік, у пункті 3 розрахунку позивач прийшов до висновку, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами становить 2 місця. Розрахована позивачем сума адміністративно-господарських санкцій складає 46208,88 грн. - середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві за два робочих місця, а також за порушення встановлених законодавством термінів сплати зазначених адміністративно - господарських санкцій ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ нарахована пеня у розмірі 1016,40грн. (а.с.8)

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону, яка передбачає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на підприємства покладається обов'язок щодо створення за власні кошти, у межах доведеного нормативу, робочих місць для працевлаштування інвалідів, надання щорічно до відділень Фонду соціального захисту інвалідів відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу, про кількість працюючих інвалідів та інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Так, судом встановлено, що відповідач у 2014 році інформував державну службу зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами форми №3-ПН від 15.01.2014р.,19.02.2014р.,14.03.2014р.,16.04.2014р.,16.05.2014р.,18.06.2014р., 22.07.2014р., 13.08.2014р.,16.10.2014р.,13.11.2014р.,23.12.2014 «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на посаду касир торгового залу та продавці-консультанти (а.с.25-47)

Також, судом встановлено, що листом Одеського міського центру зайнятості від 15.05.2015р. №1855/19/02 Одеський міський центр зайнятості інформував Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про те, що ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ у 2014 році подавала звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на яких може використовуватися праця інвалідів та те, що на підприємство направлялася 1 особа, яка відмовилися від працевлаштування.(а.с.48-49)

Таким чином, суд встановив, що органам державної служби зайнятості було відомо про наявність у відповідача у 2014 році вакантних посад для працевлаштування інвалідів, тобто відповідач надав можливість направлення відповідними органами до підприємства інвалідів для працевлаштування у звітному періоді. Особа, яка була направлена центром зайнятості до відповідача для працевлаштування, як вбачається з листа Одеського міського центру зайнятості від 15.05.2015р., самостійно відмовилась від працевлаштування.

Доказів того, що до ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ інваліди були направлені органами державної служби зайнятості або звертались самостійно і їм було відмовлено у працевлаштуванні до суду не надано.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є обов'язковим платежем, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у 2014 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів, виходячи з вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для недопущення правопорушення у вигляді недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, отже, відповідачем виконані обов'язки, покладені на нього ст. 18 вказаного закону і відповідно відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарської санкції.

При прийнятті рішення суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та, зокрема, постанову Верховного Суду України від 20.06.2011р. по справі № 21-60а11 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ПП «Продекспорт» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, в якому зазначено, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку із тим, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми "Юна-сервіс" у вигляді ТОВ про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 47225,28 грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми "Юна-сервіс" у вигляді ТОВ про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 47225,28 грн.-відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 26.06.2015р.

Суддя К.О. Танцюра

26 червня 2015 року.