Справа № 810/2285/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року 810/2285/15

Київський окружний адміністративний суд в складі головуючого - судді Щавінського В.Р. розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії щодо закінчення виконавчого провадження від 31.03.2015 р. по примусовому виконанні рішення Європейського суд з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» №65656/11 від 20.06.2013 р., за яким ОСОБА_1 є одна із заявників за №23020/12 та зобовязання відновити провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» №65656/11 від 20.06.2013 р., в частині що стосується заяви ОСОБА_1 №23020/12, реєстраційний номер виконавчого провадження ВП №38906982,-

В С Т А НО В И В:

ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовом до суду та просить визнати протиправними дії щодо закінчення виконавчого провадження від 31.03.2015 р. по примусовому виконанні рішення Європейського суд з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» №65656/11 від 20.06.2013 р., за яким ОСОБА_1 є одна із заявників за №23020/12 та зобовязання відновити провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» №65656/11 від 20.06.2013 р., в частині що стосується заяви ОСОБА_1 №23020/12, реєстраційний номер виконавчого провадження ВП №38906982.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2, від 31.03.2015 р., закінчено виконавче провадження по примусовому виконанні рішення Європейського суду з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» № 65656/11, від 20.06.2013 року, за яким вона є одним із заявників за № 23020/12. Підставою закінчення провадження визначено, що рішення ЄСПЛ щодо неї виконано фактично у повному обсязі.

Вважає дану постанову протиправною, а дії такими що порушують її права та законні інтереси.

Разом з позовною заявою позивач просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив на адресу суду письмові заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження по виконанню рішення № 65656/11, видане 20.06.2013 Європейським судом з прав людини (далі - Суд) у справі «Цибулько та 249 інших заяв проти України», де одним із заявників є ОСОБА_1, відповідно до якого Суд постановив: (а) протягом трьох місяців держава- відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання Рішень здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Конвертація коштів, присуджених Судом, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей, вищезазначених нормативно-правових актів та законодавства України, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, повязаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 р. № 408.

Тобто розпорядникомкоштів по рішенням Європейського суду з прав людини є Міністерство юстиції України, а не відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України або Державна виконавча служба України.

Виконання рішень здійснюється в добровільному (самостійному) порядку, без заходів примусового виконання, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом направлення Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України офіційного перекладу рішення, платіжного доручення та постанови про відкриття виконавчого провадження до Державної казначейської служби України для оплати на користь стягувача.

Процес виплати справедливої сатисфакції не є миттєвим і може тривати декілька тижнів, чи навіть місяців, що повязано з низкою різних факторів: отримання від заявника інформації, необхідної для проведення виплати, узгодження з загальними бухгалтерськими правилами, технічні затримки властиві банківським трансакціям, вибір способів перерахунку і таке інше.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 5 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва (орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень) надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб'єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону рішення Суду підлягають виконанню державною виконавчою службою з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Наведена правова норма встановлює порядок виплати стягувачу відшкодування за рішенням Європейського суду з прав людини та покладає обовязок списання коштів на Центральний орган виконавчої влади, то реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Повідомляється, що відповідно до статей 7, 8, 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на Державну виконавчу службу України покладено виконання рішень Європейського суду з прав людини в частині виплати Стягувачеві відшкодування.

Частина 5, 6 статті 8 вищевказаного Закону зазначає, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Відшкодування - сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача;

Заходами індивідуального характеру - є відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні (відповідно до статті 10 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Заходами загального характеру - є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття рішенням Європейського суду з прав людини статусу остаточного ОСОБА_3 уповноважений з прав людини зобовязаний надіслати стислий виклад рішення Європейського суду з прав людини, зокрема, державним органам, посадовим особам та іншим субєктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено рішення Європейського суду з прав людини.

При цьому згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини покладається саме на ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

На відміну від відшкодування моральної та матеріальної шкоди Суд не вказує державі, які саме заходи необхідно вжити щодо відновлення порушених прав заявника.

Також, нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про застосування практики та виконання рішень Європейського суду з прав людини» не встановлено механізму виконання рішень національних судів, які Уряд України згідно рішення Суду зобовязався виконати.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 № 784, встановлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хіт виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Тобто, вищевказаною постановою звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України та розгляду питань щодо дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладено на ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Згідно до Порядку забезпечення представництва України під час розгляду справ у Європейському суді з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 № 553, відповідальним за забезпечення представництва України у Європейському суді з прав людини є Міністерство юстиції України в особі ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що в ході виконання зазначеного рішення Суду, на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3128 від 05.09.2013 у розмірі 21055,16 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 705 від 16.03.2015 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 134,54 грн. Відповідно до листа управління пенсійного фонду України у Таращанському районі від 24.02.2015 № 1443/07 рішення національного суду виконано.

ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобовязано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необгрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав».

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів для цілей тлумачення договору поряд з контекстом термінів договору враховується зокрема, наступна практика застосування договору.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї поширюється юрисдикція Європейського суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини «неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (рішення від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer V. the United Kingdom), п, 31, Series А № 26; рішення від 7 листопада 2012 року у справі «Пічкур проти України» (Pichkur v. Ukraine), заява № 10441/06, п. 53).

У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем 31.03.2015 відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Перевірка виконання рішень судів, які перебувають на виконанні у територіальних органах ДВС або нарахування та виплата пенсій, не відноситься до компетенції відділу примусового виконання рішень.

Здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчення виконавчих дій державними виконавцями відноситься до компетенції Управління контролю за виконанням рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.09.2013 № 1989/5 «Про затвердження Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини» - у разі якщо рішення національного суду, в якому передбачається вжиття заходів зобовязального (немайнового) характеру, не може бути виконане, державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обовязковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату ОСОБА_3 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини як спеціаліста в галузі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання рішень Суду. Також орган державної виконавчої служби організовує перевірку повноти та законності виконавчого провадження; аналізує причини невиконання або тривалого виконання рішення суду, в межах компетенції вживає заходів щодо виконання рішення суду, а також заходів реагування на виявлені порушення під час виконання рішення суду.

Таким чином, заходи примусового виконання рішення національного суду - зобовязального характеру, яке підлягає виконанню в рамках рішення Суду, першочергово зобов'язаний вжити державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, а не державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Таким чином, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» певна категорія рішень суду може бути виконана виключно боржником.

Згідно із пунктом 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 № 280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

В той же час, відповідно до положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011 саме на Пенсійний фонд України. як на центральний орган виконавчої влади покладено обов'язок щодо контролю за своєчасним і в повному обсязі Фінансуванням та виплатами пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, чинним законодавством передбачено, що призначення (перерахунок) та виплата пенсій, покладається безпосередньо на Пенсійний фонд України та органи, які йому підпорядковані, а не на органи державної виконавчої служби.

Також, у державного виконавця відсутнє право на свій власний розсуд або бажання стягувача стягувати кошти за рішенням Суду, які не підлягають стягненню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини Войтенко проти України, виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу ДВС.

До аналогічного висновку прийшов Європейський суд у справі Ромашов проти України. Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що протягом періоду, що розглядається, виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Також, згідно з рішенням Європейського суду «Козачек проти України», встановлено, що в українському законодавстві ні сули, ні виконавча служба не мають права скасувати закони або зобовязувати державу вносити зміни в закон про бюджет.

Тобто, рішеннями міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

Таким чином, вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавством не передбачено.

Відповідно до рішення у справі за заявою № 43331/12 «Великода проти України», в якому Європейським судом, як міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, вважається правомірним по вказаній категорії справ (стосовно пенсіонерів-ліквідаторів Чорнобильської АЕС), що обовязок Уряду стосовно забезпечення виконання рішень національних судів, за якими стягувачами є учасники ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи закінчився що найпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії та відповідне судове рішення (рішення національного суду) не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Також, Європейським судом вказано на те, що зміни та доповнення внесені 14 червня 2011 року до Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», відповідно до яких розмір пенсії за статтями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Кабінетом Міністрів України відповідають вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу та не порушують положень Конвенції.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд, тобто субєктивно, визначає порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, чи ні. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин.

Також, обставини позову, окрім власного погляду позивача на тлумачення як рішення Європейського суду з прав людини так і рішення Таращанського районного суду Київської області від 07.12.2010, нічим не підтвердженні.

Таким чином суд вважає, що відповідач належним чином виконав вимоги нормативно-правових актів та закінчив виконавче провадження по примусовому виконанні рішення Європейського суд з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» №65656/11 від 20.06.2013 р., за яким ОСОБА_1 є одна із заявників за №23020/12.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Згідно ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71,72,94,158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.