Справа № 359/2060/15-а
Суддя: Величко В. П.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/359/111/2015
Справа №359/2060/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Шукало М.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі адміністративний позов ОСОБА_3 до Київської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

10 березня 2015 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 із зазначеним адміністративним позовом до Київської митниці Міндоходів про скасування постанови від 3 березня 2015 року в справі про порушення митних правил №0104/125110011/15 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України. Обґрунтовував позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме відсутня субєктивна сторона, оскільки у позивача не було на меті неправомірного наміру ухилення від сплати чи зменшення митних платежів, зменшення їх розміру або інше ухилення від сплати митних платежів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому зсіданні проти позову заперечила, та зазначила, що постанова винесена відносно ОСОБА_3 з урахуванням вимог чинного законодавства України, Митного кодексу України. Надано також письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення учасників адміністративного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення адміністративного позову.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року до відділу митного оформлення № 4 митного поста «Східний термінал» Київської митниці ДФС особою уповноваженою на роботу з митними органами ТОВ «МІРАС» в особі ОСОБА_3 (Позивач) на підставі Договору доручення від 09 серпня 2014 року №30-07 в і інтересах компанії ПП «ЮГРЕМКОПЛЕКТ» до митного оформлення в формі електронного декларування було подано митну декларацію, якій органом фіскальної служби було присвоєно №125110011/2014/015852 на товари: вироби будівельні:

· зібрані панелі для підлог у вигляді збірної панелі типу «сендвіч» - композитна терасна дошка з ДПК (деревно-полімерного композиту) 30% полімеру, 60% деревноволокна, 10% сполучної добавки, не потребують додаткової обробки, у комплекті з елементами кріплення - заглушки...,

До митного оформлення зазначеного товару, також були зокрема, подані електронні копії наступних документів:

· інвойс від 04.08.2014 № 8Т-215;

· пакувальний лист від 04.08.2014 № 8Т-215.

У графі №33 вантажної митної декларації Позивач, керуючись вимогами Закону України «Про митний тариф» та пояснень до УКТЗЕД, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року № 15 зазначив, що відповідний товар класифікується за кодом згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1 - ставка мита 0%.

10 вересня 2014 року органами фіскальної служби було відібрано зразки товару для здійснення експертних досліджень.

Цього ж дня, з метою правильності кодування та класифікації товарів до відділу по контролю за класифікацією та кодуванням товарів Київської митниці ДФС було направлено запит.

10 вересня 2014 року, керуючись ч. 21 ст. 356 Митного кодексу України Позивачем було подано до митного оформлення тимчасову митну декларацію № 125110011/2014/040935 на підставі якої товари були випущені у вільний обіг за кодом УКТЗЕД НОМЕР_1.

18 листопада 2014 року відділом контролю за класифікацією та кодуванням товарів Управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Київської митниці Міндоходів винесено рішення про визначення коду товару № КТ-138-2014.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України за обставин, викладених у постанові заступника начальника Київської митниці ДФС від 3 березня 2015 року.

У звязку з цим притягнуто до відповідальності за ст. 485 МК України, якою передбачено відповідальність, за дiї, спрямованi на неправомiрне звiльнення вiд сплати митних платежiв чи зменшення їх розмiру, а також iншi протиправнi дiї, спрямованi на ухилення вiд сплати митних платежів.

Однак, суд вважає, що при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, посадовими особами Київської митниці ДФС не було в повному обсязі враховано вимог ст.ст. 103, 319, 321, 334, 335, 360, 380 МК України.

Так, відповідно до ст. 319 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу необхідно довести правомірність своїх дій.

Підставами для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у відповідності до положень ст.531 Митного кодексу України є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необєктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом а також інші визначені законом обставини.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Як встановлено судом, відповідач розцінив дії позивача як такі, що спрямовані на зменшення розміру митних платежів, кваліфікувавши її дії за ст.485 Митного кодексу України, що передбачає накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Разом з тим, з огляду на положення вказаної норми закону, відповідач, а ні у протоколі про порушення митних правил щодо ОСОБА_3, а ні у постанові в справі про порушення митних правил, відповідно до вимог ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не навів жодного переконливого доказу протиправності дій позивача; його вини у формі умислу чи необережності; те що дії декларанта були спрямовані саме на заявлення в митнiй декларації з метою зменшення розміру сплати митних платежів неправдивих відомостей та надання з цією ж метою митному органу документів, що містять неправдиві відомості, які необхiднi для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості та перебувають у причинно-наслідковому звязку із такими наслідками; тобто, що вони підпадають під ознаки порушення митних правил, передбачених ст.485 Митного кодексу України.

Положення п. 4 Розділу ІІІ «Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650 передбачають, що контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу; відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу; заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних «Класифікаційні рішення» програми «Інспектор 2006» ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів «а» та «б» абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару; перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІІ Порядку визначено, що в разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог статті 69 Кодексу декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД. У разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення, що передбачає п.6 Розділу ІІІ Порядку.

Тобто, імперативність даних норм полягає в тому, що використання довідкової інформації можливе лише у разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей.

В ході судового розгляду, докази, які б вказували на звернення митного органу до позивача про надання додаткової інформації для визначення коду за УКТЗЕД, чи доказів відмови позивача у наданні додаткової інформації (документів) не надано.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

На виконання цих вимог відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Разом з тим, докази подані позивачем, підтверджують обставини, на які той посилається в обґрунтування позовних вимог та не були спростовані доводами та доказами відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Декларант, відповідно до ст. 266 Митного кодексу України зобовязаний : 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів предявити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 485 МК України повязаного із заявленням в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, характеризується умислом. При цьому, законодавець у вказаній правовій нормі чітко передбачив конкретну мету як обов'язкову ознаку складу правопорушення - намір особи неправомірно звільнитись від сплати митних платежів чи зменшити їх розміру. В даному випадку мета - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що, як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка, проте, є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно небезпечна діяльність особи. При цьому, мета може бути тільки у правопорушеннях, що вчиняються з прямим умислом, оскільки вона є свідченням бажання певного наслідку. Відсутність такої обовязкової мети виключає склад адміністративного правопорушення. Віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, згідно Митного кодексу України здійснюється митними органами з метою встановлення достовірних відомостей про товари та їх відповідності опису класифікаційних групувань УКТЗЕД.

Факт невідповідності заявленого позивачем в декларації коду товару сам по собі не може являтися доказом того, що її дії були направлені на умисну недоплату податків та зборів та доказом вини у формі прямого умислу.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення. Вказані положення передбачені ч. ч. 5, 6 ст. 69 Митного кодексу України.

Декларування товару ОСОБА_3 здійснювалось у відповідності до вимог ст.ст. 257, 264 Митного кодексу України на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар.

При винесені рішення про класифікацію товарів співробітники митниці керувались товаросупровідними документами, які були надані позивачем при митному оформленні.

Ознаками правопорушення (проступку) є протиправність, винність, адміністративна караність та суспільна шкідливість (суспільна небезпечність, антигромадська спрямованість).

Тобто, наявність цих чотирьох ознак і складає фактичні підстави адміністративної відповідальності.

Винність означає, що адміністративним проступком може бути тільки дія, яка вчинена особою умисно або з необережності, в межах порушеної норми.

Зі змісту ст. 485 Митного кодексу України випливає, що склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру. Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі статтями 69, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В наданих по суті порушення поясненнях позивач не зазначив, що мав умисел на ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру. Із пояснень вбачається, що декларування товару здійснювалось на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар, ОСОБА_3 не передбачав, що заявлені ним коди потребують додаткового уточнення, а прийняте рішення призведе до зміни кодів та нарахування податків.

Виносячи оскаржувану постанову відповідач мав дотриматися вимог закону і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості, оцінюючи всі обставини справи в сукупності.

Належні та допустимі докази в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення суду не надано.

Відповідач не надав суду доказів правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у ОСОБА_3 мети неправомірно звільнитись від сплати митних платежів чи зменшити їх розміру.

За таких обставин усі сумніви трактуються на користь позивача та свідчать про те, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, що є підставою для закриття провадження в справі про порушення митних правил.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови митного органу, оскільки при її винесенні допущена необєктивність та неповнота провадження, що передбачено ст. 469 МК України.

У відповідності до ст. 530 МК України, законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом, за результатами перевірки суд (суддя) приймає рішення, виносить одну з таких постанов, в тому числі й про скасування постанови і надіслання справи на новий розгляд.

Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, в порядку, визначеному КАС України, в разі оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 6-11, 69, 71, 86, 87, 94, 98, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Київської митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 03 березня 2015 року №0104/125110011/15.

Провадження в справі про порушення митних правил №0104/125110011/15 за ознаками вчиненими агентом з митного оформлення - ТОВ «МІРАС» (особи уповноваженої на декларування товарів) ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України закрити.

Повний текст постанови суду виготовлено 26.06.2015р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_5