Справа № 2а/1770/581/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Київ К/800/27239/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Бившевої Л.І.
Вербицької О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2013

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013

у справі № 2а/1770/581/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013, позов задоволено повністю; скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби №/0 від 15 липня 2011 року та № 000094/751 від 05 жовтня 2011 року.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2013 і ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, зокрема, що відповідачем не доведено порушення ним податкового законодавства, а тому, рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року.

Перевіркою встановлено, завищення позивачем валового доходу за 3-4 квартали 2009 року на суму 11682,97грн., за 1-4 квартали 2010 року на суму 16916,67 грн., чим порушено ст. 13, п.4 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», п.6 ст.128 Господарського кодексу України №436-ІУ від 16.01.2003 року. Також перевіркою встановлено завищення позивачем валових витрат за 3-4 квартали 2009 року на суму 510776,80 грн., за 1-4 квартали 2010 року на суму 1514315,44 грн., у зв'язку з тим, що позивачем віднесено до складу валових витрат суми не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки від 29.06.2011 року № 445/46/1751/НОМЕР_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.07.2011 року №.

В результаті адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби у Рівненській області №19479/25-16/388 від 26.09.2011 року скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.07.2011 року № в частині визначення грошового зобов'язання х податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 56152,46грн. за штрафними санкціями.

05 жовтня 2011 року відповідачем винесено повідомлення-рішення від 05.10.2011 року №000094/751 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності на 299473,89грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в перевіряємому періоді позивач здійснював господарські відносини з ТОВ «Промоптвостокплюс», ТОВ «Геліодар» на підставі договорів поставки товарів. Зазначеними договорами встановлено, що розрахунок за поставлені товари проводяться шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або відтермінуванням платежу за допомогою векселів. Також, зазначеними договорами визначено, що поставка товару здійснюється продавцем.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано: податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки. Факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності підтверджується наданими позивачем: довідками про рух товарів, податковими накладними, видатковими накладними.

Розрахунок за придбані товари здійснювався шляхом передачі контрагентам простих векселів, що підтверджується актами прийому-передачі цінних паперів.

Також, позивачем з ПП «Торговий дім «Укр-Петроль» укладено договори на поставку нафтопродуктів. На підтвердження виконання умов яких позивачем надано: податкові накладні, видаткові накладні, докази оплати.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» № 2374-III, 05.04.2001, в редакції, чинній на час видачі векселів, видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Згідно з п.5.1 ст.5 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», від 28.12.1994 №334/94-ВР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992, № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не є об'єктом оподаткування, зокрема операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів; обміну зазначених цінних паперів на інші цінні папери. Водночас інші операції з цінними паперами, зокрема видача (емісія) цінних паперів у рахунок компенсації вартості придбаних товарів чи послуг, обмін раніше виданих цінних паперів на інші товари (крім цінних паперів) чи послуги, не виключені зі складу об'єктів оподатковування податком на додану вартість. Зазначене стосується будь-яких цінних паперів, у тому числі векселів.

Згідно з абзацами першим та третім п. 4.8 ст. 4 зазначеного Закону, у разі коли платник податку здійснює операції з поставки товарів (послуг), які є об'єктом оподаткування згідно з пунктом 3.1 статті 3 цього Закону, під забезпечення боргових зобов'язань покупця, надане такому платнику податку у формі простого або переказного векселя або інших боргових інструментів (далі - вексель), випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни без врахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що мають бути нараховані на суму номіналу такого векселя. Для цілей оподаткування векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

В касаційній скарзі податковий орган зазначає, що договори на розрахунок у формі векселів між позивачем та контрагентами не укладались, а тому, на думку відповідача, позивачем безпідставно здійснено розрахунки у зазначеній формі, а, як наслідок, протиправно включено до валових витрат відповідні суми.

Проте, як неодноразово зазначалось судами попередніх інстанцій, укладення окремого договору про розрахунок у вексельній формі законодавством не передбачено, натомість договорами з ТОВ «Промоптвостокплюс», ТОВ «Геліодар» можливість такого розрахунку встановлена.

Також, відповідач вказує на відсутність у позивача документів, які б підтверджували факт транспортування придбаного у контрагентів товару. Водночас, як вже зазначалось, укладеними позивачем з контрагентами правочинами встановлено, що транспортування здійснюється продавцем, а тому, є очевидною відсутність у позивача відповідних документів.

Водночас, фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведене свідчить про законність задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень, при цьому, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 у справі № 2а/1770/581/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) О.В. Вербицька