Справа № 2а-6915/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/9991/24200/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегія суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю прокурора <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 у справі № 2а-6915/11/2670

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Державна податкова інспекція у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду оскаржено рішення від 24.11.2010 № /0, яким йому державним податковим органом донараховано фінансові санкції у розмірі 2 054 242,45 грн. за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", та податкове повідомлення - рішення від 24.11.2010 № /0, яким йому визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 27 130,50 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволено частково: рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24.11.2010 № /0 визнано протиправним та скасовано в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 162 068,05 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями в частині задоволення позовних вимог, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач також, скориставшись своїм правом на касаційне оскарження судових рішень попередніх інстанцій, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, поставлено питання скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та позовні вимоги задовольнити повністю.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Підставою для прийняття оспорюваних позивачем актів індивідуальної дії були висновки, викладені у акті від 17.11.2010 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємця за період з 01.07.2007 по 30.06.2010, про порушення позивачем крім іншого пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3, п. 9.4, ст. 9 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011). Такий висновок фахівців контролюючого органу мотивовано тим, що Підприємець, який в період з 01.01.2008 по 30.06.2010 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, отримавши дохід у сумі 320 413,61 грн. у період з січня по грудень 2009 року, був зобов'язаний зареєструватися платником податку ПДВ, починаючи з наступного звітного податкового періоду. Оскільки це зроблено не було, на підставі цього акта Державна податкова інспекція за відсутності книги обліку доходів та витрат, форма якої визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12, та яка призначена для обліку доходів та витрат суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва, донарахувала Підприємцю ПДВ і застосувала штрафні санкції виходячи з базової суми доходу, самостійно задекларованого платником податків у І - ІІ кварталах 2010 року. Окрім того, відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" внаслідок здійснення суб'єктом підприємницької діяльності розрахункових операцій в готівковій формі без використання реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) у період з 01.01.2009 по 30.06.2010 у розмірі 410 848,49 грн.

Розв'язуючи спір, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що виявлені перевіркою порушення Підприємцем вимог Закону № 168/97-ВР та Закону № 265/95-ВР знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи і не були спростовані позивачем належними та допустими доказами, проте, враховуючи приписи ст. 250 Господарського кодексу України, якою встановлено обмеження строків застосування адміністративно - господарських санкцій, суд дійшов висновку, що застосування до позивача фінасових санкцій у розмірі 1 162 068,05 грн. згідно рішення від 24.11.2010 № /0 є безпідставним.

Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР обов'язковій реєстрації як платник ПДВ підлягає особа у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн. без урахування ПДВ.

Абзацом третім п. 9.4 цього Закону України визначено: якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену пп. 2.3.1 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Наступним абзацом п. 9.4 Закону № 168/97-ВР визначена відповідальність за невиконання вимог щодо реєстрації як платника ПДВ у такій ситуації, а саме: особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на викладене вбачається, що у разі якщо обсяг операцій з поставки товарів (послуг), які реалізує господарюючий суб'єкт, перевищує 300 тис. грн., то він повинен обов'язково зареєструватися як платник ПДВ. Це однаковою мірою стосується і у випадок прогнозованого прибутку на суму 300 тис. грн. і більше внаслідок укладення угоди.

Отже, з урахуванням встановлених судами обставин про власноручне внесення Підприємцем до податкової декларації даних про дохід, одержаний з 01.01.2009 по 31.12.2009, у сумі 320 413,61 грн. та ненадання позивачем ні під час перевірки, ні у ході судового розгляду справи книги обліку доходів та витрат, за допомогою якої можливо було співставити дані, задекларовані позивачем у 2009 році, та встановити момент перевищення суми у 300 тис. грн., висновок судів про відсутні правових підстав вважати незаконним податкове повідомлення - рішення від 24.11.2010 № /0, яким Підприємцю податковим органом донараховано податкові зобов'язання з ПДВ виходячи з базової суми доходу, самостійно задекларованого платником у І - ІІ кварталах 2010 року - податковому періоді, наступному після 2009 року, - є вірним.

Також є слушною позиція судів стосовно застосування фінансових санкцій за порушення вимог Закону № 265/95-ВР поза межами строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Статтею 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно ст. 239 Господарського кодексу України, якою встановлено перелік (види) адміністративно-господарських санкцій, які можуть застосовуватися до суб'єкта господарювання, адміністративно-господарський штраф є одним з видів адміністративно-господарських санкцій.

Як визначено ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Фінансові санкції, встановлені ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", застосовуються до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України за порушення вимог цього закону. Характерними ознаками фінансових санкції, встановлених ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", є те, що вони можуть бути застосовані уповноваженими державними органами; застосовуються лише у разі порушення суб'єктом господарювання правил здійснення господарської діяльності, встановлених законодавчими актами; встановлені законом України, отже, дані санкції відповідають визначенню поняття адміністративно-господарських санкцій, наведеному в частині першій ст. 238 Господарського кодексу України, та, відповідно, належать до адміністративно-господарських санкцій.

Однак, розв'язуючи спір щодо рішення від 24.11.2010 № /0, яким йому державним податковим органом донараховано фінансові санкції у розмірі 2 054 242,45 грн. за порушення вимог Закону № 265/95-ВР, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неповно з'ясували фактичні обставини справи.

Відповідно до ст. 1 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок проведення розрахунків визначено ст. 3 вказаного Закону, відповідно до якої суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, які підтверджують виконання розрахункових операцій; проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (ст. 2 Закону N 265/95-ВР).

При цьому п. 12 ст. 9 Закону № 265/95-ВР встановлено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються у разі якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на думку податкового органу, позивач, який здійснює торгівельно - посередницьку діяльність непродовольчими товарами (світильники, торшери, тощо) з місцем здійснення такої діяльності - територія України (на замовлення) (пп. 1.3.3 описової частини акту перевірки), повинен застосовувати РРО, проте не застосовував, внаслідок чого у порушення вимог Закону № 265/95-ВР здійснював розрахункові операції у готівковій формі без проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через РРО на суму 410 848,49 грн. При цьому такі висновки зроблено не на підставі документів чи фактів, які б підтверджували випадки непроведення розрахункових операцій через РРО, а лише на підставі даних, задекларованих позивачем у деклараціях про доходи за період з 01.01.2009 по 30.06.2010. А суди, встановивши, що позивач РРО в органах податкової служби не реєстрував, погодилися з таким висновком податкового органу.

З урахуванням викладеного для визначення правомірності застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог Закону № 265/95-ВР суди повинні були з'ясувати чи був обов'язок у Підприємця застосовувати РРО, чи доведено факт проведення Підприємцем розрахунків зі споживачами за готівкові кошти на суму 410 848,49 грн. без використання РРО.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення у справі підлягають скасуванню в частині з передачею справи в цій частині на новий розгляд. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 у справі № 2а-6915/11/2670 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення від 24.11.2010 № /0 щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174,40 грн. та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко