Справа № 806/4393/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/7360/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про скасування рішення і стягнення коштів, що переглядається за касаційною скаргою Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ТОВ «Житомирський картонний комбінат» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів (далі - Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про скасування рішення і стягнення коштів.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням Митниці визначено митну вартість ввезеного позивачем товару (ланцюг (роликовий) за другорядним методом (резервним), та відмовлено у прийнятті митної декларації Товариства у зв'язку з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 11 березня 2013 року № 101060000/2013/300232/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 101060000/2013/00273 від 11 березня 2013 року; стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачений податок на додану вартість в розмірі 7635,11 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Митниці про коригування митної вартості товару від 11 березня 2013 року №101060000/2013/300232/1 та картку відмови у митному оформленні від 11 березня 2013 року № 101060000/2013/00273. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 грудня 2012 року між фірмою «Z.M.C. ITALIA S.r.l.» (Продавець) та Товариством (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 94/V, відповідно якого Продавець зобов'язується продати Покупцю ланцюг (роликовий), довжиною 508 метрів, а Покупець зобов'язувався сплатити обумовлену контрактом вартість 6 328,80 євро. Відповідно до пункту 5.1 контракту доставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах FCA - Cavaria, Italia (Інкотермс-2010).

28 лютого 2013 року Товариство звернулося до відповідача для оформлення товару надавши наступні документи: ВМД від 28 лютого 2013 року № 101060000/2013/003295; контракт від 19 грудня 2012 року № 94/V; рахунок на перевезення від 25 лютого 2013 року № 331; експортну ВМД; CMR; книжку МДП АХ.71160347 від 22 лютого 2013 року; платіжне доручення про сплату коштів за товар; інвойс від 21 лютого 2013 року № 13/000192 з перекладом: договір про надання митно-брокерських послуг; договір про перевезення від 20 лютого 2013 року № 331; декларацію про походження товару; технічну документацію на ланцюги, бухгалтерську документацію.

Митна вартість товару у митній декларації заявлена позивачем за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

11 березня 2013 року Митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 101060000/2013/300232/1 за яким, митна вартість не може бути визначена за ціною договору, у зв'язку з тим, що товаросупровідні документи містять розбіжності, а додаткових документів декларантом на письмову вимогу не подано, зокрема висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.

У зв'язку з неможливістю застосування митним органом попередніх другорядних методів (статті 59 - 63 Митного кодексу України), митна вартість встановлена за резервним методом визначення митної вартості та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (рішення про коригування митної вартості товару від 14 лютого 2013 року № 205070000/2013/8367).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, Товариство оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що позивачем правильно визначена митна вартість товару за ціною Контракту, та була об'єктивна можливість застосування саме основного методу.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України (надалі - МК України) передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої-другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із вимогами частин четвертої - п`ятої статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Крім того, відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Однак, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, законодавець встановив вичерпний перелік підстав за якими митний орган має право вимагати від декларанта вищенаведені додаткові документи.

Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною другою статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Отже, повноваження Митниці щодо прийняття рішення про коригування митної вартості виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару, та у разі обґрунтування неможливості визначення митної вартості за наявними документами.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач навів обґрунтовані доводи про те, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та не обґрунтував неможливість визначення митної вартості за наявними документами.

Колегія суддів погоджується також із висновком судів попередніх інстанцій про те, що допущена описка щодо умов поставки товару, а саме, зазначення у ВМД від 28 лютого 2013 року № 101060000/2013/003295 умовами поставки товару EXW, хоча фактично факт поставки товару здійснювався на умовах FCA, не могла слугувати для коригування вартості товару, оскільки самим контрактом та доданими до ВМД документами (договором на транспортно-експедиторське обслуговування від 20 лютого 2012 року № 331) підтверджувався факт поставки товару на умовах FCA. При цьому, вартість поставки включена у заявлену вартість товару (пункт 2.5 Контракту).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що Товариством надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували ціну товару, яка підлягала сплаті Покупцем на користь Продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до частини третьої статті 57 МК України кожний наступний метод визначення митної вартості товарів застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Резервний метод застосовується лише у випадку неможливості застосування жодного з попередніх методів визначення митної вартості (частина восьма статті 57 МК України).

Наведене дає підстави для висновку, що для застосування наступних методів визначення митної вартості товарів, має бути обґрунтована неможливість застосування основного та другорядних методів. Однак, будь-яких доводів в обґрунтування підстав застосування саме резервного методу, Митнецею не надано.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують та не дають підстав вважати оскаржувані рішення такими, що прийняті з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

За правилами частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов