Справа № 759/442/15-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/442/15-а Головуючий у 1-й інстанції: П`ятничук І.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Самсонової М.М., за участю позивача ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання незаконною відмову у видачі свідоцтва про право власності та зобов`язати вчинити такі дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про зобов'язання вчинити дії щодо видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в наслідок смерті подружжя, зокрема на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання провести державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як державний реєстратор, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження») протиправно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності, хоча позивач вважає, що частина вказаної квартири належить їй на праві власності, отже, просить зобов'язати відповідача здійснити певні

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2015 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на нормі закону.

Позивач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2015 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

В судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16.01.1982 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб.

Згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 26.11.1987 р. №54/2-87 ОСОБА_5 став членом ЖБК «Авіатор - 15».

На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Авіатор 15», яке було затверджено рішенням виконавчого комітету Київської міської ради від 02.04.1990 р. №312 ОСОБА_5 та його родині був виданий ордер №082648 від 28.06.1990 р. на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖБК «Авіатор 15» від 08.07.2013 р. №135 сума пайового внеску в розмірі 13333 руб. 69 коп. сплачена 02.03.1992 р.

28.11.2002 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний.

27.04.2005 р. ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 помер.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися 13.04.2007 р. син спадкодавця - ОСОБА_6, та 03.09.2013 р. ОСОБА_2

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2014 р. встановлено факт спільного проживання, як подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 28.11.2002 р. по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

03.09.2013р. ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом після померлого колишнього чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.16).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2013 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом після померлого колишнього чоловіка ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.21).

Державний нотаріус посилаючись на положення ст.ст. 1261, 1264, 1268, 1279 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, розділу ІІ, Глава 10 пункт 4, підпункт - 4.1, 4.6., 4.10, 4.11, 4.13, 4-21, ст.ст. 60-65 СК України, ст.46, 68 Закону України «Про нотаріат» дійшов висновку про неможливість видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач також 25.09.2014р. зверталась до відповідача із заявою про видачу свідоцтва на спірну частку майна.

Вищенаведені обставини підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952) визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення у Згідно ст.2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону № 1952 державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952, а саме: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 2 статті 9 Закону № 1952 визначені повноваження державного реєстратора. Відповідно до п.8 вказаної частини, у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

Статтею 19 Закону №1952 передбачений перелік підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952).

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952 розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1952 перелічені підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч.2 вказаної статті за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Постановою КМ України № 868 від 17.10.2013р. затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі Порядок № 868).

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 27.04.2005 р. було зареєстровано за ОСОБА_5, про що видано відповідно свідоцтво про право власності.

Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 та на підставі заяви про прийняття спадщини сина спадкодавця - ОСОБА_6 від 13.04.2007 р. державним нотаріусом була відкрита спадкова справа.

Позивач 03.09.2013р. (а.с.16) та 25.09.2014р. (а.с.12), посилаючись на ст.60-65 Сімейного Кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат», подавала відповідачу заяви про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частину спірної квартири та подала відповідні документи (а.с.12).

Рішенням відповідача відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки, внаслідок відкриття спадкової справи, відсутні законні підстави для видачі відповідного свідоцтва про право власності.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень. Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Приймаючи до уваги вказане, вищенаведені обставини та положення ч.1 ст.24 Закону № 1952 колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зобов'язання державного нотаріуса вчинити певні дії щодо видачі свідоцтва та реєстрації права власності.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2015р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 р., залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання незаконною відмову у видачі свідоцтва про право власності та зобов`язати вчинити такі дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.