Справа № 2а-11854/12/2670
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Національного університету державної податкової служби України про стягнення недоплаченої частини грошового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України (правонаступник Державна фіскальна служба України, далі - відповідач - 1), Національного університету Державної податкової служби України про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 недораховану одноразову грошову допомогу за отримане під час проходження служби ушкодження здоров'я в розмірі 40 189,68 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання з'явився позивач, який наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваного рішення.

Представники відповідачів, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явились, що не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виплата позивачеві одноразової грошової допомоги в сумі 174155,28грн. була здійснена відповідачами у відповідності до вимог чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, та підстави для стягнення різниці між сумою страхового відшкодування, яка, на думку позивача, має бути йому виплачена, - відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в органах податкової міліції та наказом від 30.12.2005 року №507-К звільнений у відставку за віком на підставі підпункту «а» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно довідки МСЕК від 04.09.2006 року № 013743 серії «КИ-1» позивачеві з 31.08.2006 року встановлено ІІ групу інвалідності в зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На підставі встановленого захворювання, позивачем 15.11.2006 року до НАСК «Оранта» подано заяву щодо виплати страхової суми.

Листом НАСК «Оранта» від 29.12.2006 року №04-6142 запропоновано позивачеві для оформлення документів на виплату страхової суми звернутись до ДПА України, оскільки документи на виплату страхової суми оформлені не у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року №59 «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки».

11.12.2006 року позивач надіслав до ДПА України заяву про виплату страхової суми, однак, листом ДПА України №41/Ш/01-0515 від 10.01.2007 року йому було відмовлено в оформленні документів щодо виплати страхової суми у зв'язку з тим, що в наданій довідці МСЕК не зазначено, що захворювання позивача пов'язане з виконанням службових обов'язків в органах податкової служби.

Листом НАСК «Оранта» від 10.10.2007 року №08-05-07/20228 документи ОСОБА_2 повернула до ДПА України без розгляду з огляду на закінчення терміну дії ліцензії Компанії на проведення обов'язкового державного особистого страхування.

Питання, пов'язані із розглядом документів щодо виплати ОСОБА_2 страхової суми за отримане під час проходження служби ушкодження здоров'я, були предметом судового розгляду, наслідком якого є постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року у справі №2-1974/10, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 року, якою визнано незаконною відмову ДПА України у прийомі та оформленні документів щодо виплати позивачу страхової суми за отримане під час проходження служби ушкодження здоров'я.

Під час розгляду вищезазначеної справи суд встановив, що ДПА України прийняла від ОСОБА_2 заяву та документи на отримання страхової суми в розмірі 214344,96 грн., 28.08.2008 року направила вказаний пакет документів для розгляду до ЗАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до укладеного між зазначеним товариством та ДПА України договору від 20.06.2008 року про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування (страхування службових осіб і посадових осіб податкової міліції та страхування посадових осіб органів ДПС України), а товариство, в свою чергу, перерахувало ДПА України кошти в сумі 174155,28грн. для їх постійної виплати ОСОБА_2, що й було зроблено останньою.

Крім того, суд зазначив й про те, що у разі виникнення неузгодженостей щодо розміру виплаченої страхової суми, ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом, враховуючи, що вимоги про стягнення різниці в сумах у межах справи №2-1974/10 ним не заявлялись.

З метою з'ясування обставин невиплати решти суми страхового відшкодування, а саме: 40189,68 грн. (оскільки, на думку позивача, з врахуванням даних довідки №38 від 17.11.2006 року про розмір його грошового забезпечення на день звільнення (4465,52грн.) належні йому чотирьохрічне грошове забезпечення й відповідно сума страхової виплати повинні становити 214344,96грн. (4465,52грн. х 48 міс.)), ОСОБА_2 звернувся до ДПА України із заявою про розгляд документів на виплату страхової суми, що були ним надіслані ще 11.12.2006 року, та просив завершити виплату страхової суми й одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні були бути нараховані до 01.01.2007 року.

Листом ДПА України від 01.03.2012 року №8460/Ш/04-0814 позивачеві було запропоновано знову подати заяву встановленого зразка та повний пакет документів, передбачених п.5 Порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, й за останнім місцем проходження служби.

Однак, звернувшись із зазначеного питання до Національного університету Державної податкової служби України, позивач отримав відмову, оформлену листом від 20.04.2012 року №1149/01-24 з посиланням на те, що у Національного університету ДПС України не має правових підстав для виплати грошових сум, оскільки страхова сума йому виплачена в грудні 2008 року.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідачів, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного страхового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів. Частиною 6 зазначеної статті Закону, визначено, що у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що наступила у період проходження служби або не пізніше як через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога у розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання і призначається пенсія по інвалідності.

Згідно з п. 3 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про міліцію» від 25.12.1990 року, ст. 23 набрала чинності після затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року №59 Положення про порядок і умови державного обов'язкового страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України (далі - Положення), яким визначено порядок і умови проведення страхових виплат, передбачених законом у разі настання подій, вичерпний перелік яких наведено в законі, встановлено критерії визначення розміру відшкодування в залежності від ступеня втрати працездатності в межах граничної суми, встановленої цією нормою закону. Визначено особу страховика - Національну акціонерну страхову компанію «Оранта» (до 2005 року на підставі безпосередньо положень цієї постанови, а з 2005 року - згідно з результатами проведених тендерів) за рахунок цільових бюджетних коштів, які йому перераховувалися МВС України.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 5 Положення Міністерство внутрішніх справ України перераховує страхові платежі з державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», яка при настанні страхових подій, передбачених п. 2 цього Положення, проводить виплату страхових сум. Спори, які виникають з приводу виплати страхових сум, вирішуються в судовому порядку, сторонами в якому є застрахований (його спадкоємці) і страхових - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і деяких інших осіб» від 03.11.2006 року № 328-V ст. 23 Закону України «Про міліцію» було викладено в новій редакції, яка набула чинності з 01.01.2007 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги (яка набрала чинності 12.05.2007 року), а також визнано такою, що втратила чинність, постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» від 29.06.1991 року № 59.

Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 (далі - Порядок №707), з 01.01.2007 року нарахування та виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції здійснюється Міністерством внутрішніх справ України.

У відповідності до п. 1 Порядку №707, одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) працівника міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення; 2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією; 3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення; у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією. У разі виникнення у працівника міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми. За наявності у працівника міліції або членів його сім'ї права на отримання одночасно грошової допомоги та установлених іншими нормативно-правовими актами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги виплата проводиться з однієї підстави за вибором особи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час подання заяви позивачем у 2006 році, виплата здійснювалася у відповідності з Порядком та умовами обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року № 349.

Даний факт позивачем не заперечувався.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом та у апеляційній скарзі позивач зазначив, що вважає, що йому повинні здійснити перерахунок у відповідності до Порядку №707.

Матеріали справи, зокрема постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року по справі №2а-1974/10 встановлено, що позивачу було здійснено виплату грошової допомоги у розмірі 174155,28 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року № 349.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що підстави для здійснення перерахунку гошової допомоги відповідно до Порядку №707 та виплати різниці у сумі відсутні.

У звязку з чим, позовні вимоги позивача в частині щодо стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 недораховану одноразову грошову допомогу за отримане під час проходження служби ушкодження здоров'я в розмірі 40 189,68 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди колегія судів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав недоведеності її спричинення діями відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, діями або бездіяльністю кого вони заподіяні та у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що важливі для вирішення спору.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Національного університету державної податкової служби України про стягнення недоплаченої частини грошового відшкодування та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.