Справа № 820/19062/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/10710/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції в Луганській області (далі - ДФІ в Луганській області) про визнання дій протиправними та поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому зазначив, що наказом начальника ДФІ в Луганській області від 24 листопада 2014 року №52-о його звільнено з посади начальника відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Луганській області відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вказує, що його звільнено через відсутність на роботі з 13 серпня по 01 листопада 2012 року без поважних причин. Однак, згідно із записами у дублікаті трудової книжки, датою звільнення позивача зазначено 04 березня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач застосував до нього дисциплінарне стягнення після спливу строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, просив суд визнати протиправним звільнення за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суди не дали належної оцінки обставинам справи, зокрема, судовим рішенням у інших справах. Зазначає, що його звільнення у 2014 році не було предметом судового розгляду, оскільки у зв'язку зі зміною дати звільнення виникли обставини, за яких звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України не відповідає вимогам закону.

ДФІ в Луганській області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що позивача звільнено на законних підставах, що додатково підтверджується судовими рішеннями, ухваленими у інших справах. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом ДФІ в Луганській області від 03 грудня 2012 року № 548-о ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Луганській області з 03 грудня 2012 року за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України через відсутність на роботі без поважних причин.

Звільнення пов'язане з відсутністю ОСОБА_4 тривалий час на роботі та відсутністю документів, що звільняють його від роботи у період з 11 серпня по 01 листопада 2012 року.

Вважаючи звільнення неправомірним, позивач оскаржував його до суду і постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №812/1588/13 за позовом ОСОБА_4 про поновлення на роботі відмовлено у задоволенні позову. Так, у рішенні зазначено, що відсутність працівника на роботі без листка непрацездатності чи іншого документу, можливо визнати поважною причиною, якщо така відсутність має короткотривалий характер і обумовлена терміновим зверненням за медичною допомогою, проте позивач не виходив на роботу протягом більш ніж двох місяців у зв'язку із проходженням обстеження, з метою отримання консультацій, які носили рекомендаційний характер.

Отже, вказаною постановою встановлено правомірність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_4 за прогул без поважних причин. Це рішення набрало законної сили.

Що стосується строків застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, то наказ від 03 грудня 2012 року № 548-о про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Луганській області видано із дотриманням строків для застосування дисциплінарного стягнення, встановлених статтею 148 КЗпП України.

Водночас зміна дати звільнення на 04 березня 2014 року пов'язана з недотриманням порядку видачі трудової книжки при звільненні.

У згаданій справі апеляційний суд дійшов висновку, що відсутність трудової книжки позивача з дати прийняття його на роботу з січня 2012 року до дати звільнення 03 грудня 2012 року, не давала підстав вважати, що трудова книжка ОСОБА_4 протягом зазначеного часу знаходилася саме в нього, та зобов'язав відповідача вжити заходів для виготовлення її дублікату з додержанням встановленого порядку, у зв'язку з чим скасував пункт 3 наказу ДФІ в Луганській області від 03 грудня 2012 року №548-о в частині зобов'язання відділу кадрів витребувати трудову книжку у позивача для внесення запису про звільнення.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року, у справі №812/5747/13-а зобов'язано відповідача видати наказ про нову дату звільнення ОСОБА_4 та видати належним чином оформлений дублікат трудової книжки.

На виконання цих рішень, ДФІ в Луганській області 27 лютого 2014 року видало наказ №54-о про зміну дати звільнення позивача, а саме: 06 грудня 2012 року, що відповідає даті отримання наказу про звільнення. При цьому, підстава звільнення позивача не змінювалась.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року у справі №812/1701/14, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу №54-о, визнано недійсними записи №№25-26 у дублікаті трудової книжки ОСОБА_4, зобов'язано ДФІ в Луганській області видати наказ, у якому визначити датою звільнення позивача дату видачі дублікату трудової книжки 04 березня 2014 року та внести відповідні записи до дублікату трудової книжки, зокрема, до графи 3 «Відомості про прийом на роботу, переведення на іншу роботу і звільнення» внести запис наступного змісту: записи №№25-26 є недійсними. Звільнений через відсутність на роботі без поважних причин згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Отже, із змісту судових рішень, ухвалених у інших справах, видно, що суди визнали звільнення позивача з підстав передбачених пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України законним і обґрунтованим

На виконання зазначених судових рішень, які набрали законної сили, наказом ДФІ в Луганській області від 24 листопада 2014 року №52-о скасовано пункт 3 наказу ДФІ в Луганській області від 03 грудня 2012 року №548-о в частині зобов'язання відділу кадрів витребувати трудову книжку позивача для внесення запису про звільнення, дату звільнення позивача зазначено - 04 березня 2014 року та внесено відповідні записи до дублікату трудової книжки позивача.

Таким чином, вказані обставини не свідчать про порушення суб'єктом владних повноважень строків застосування дисциплінарного стягнення та не дають підстав для визнання звільнення незаконним, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді та правильно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак