Справа № 822/1153/15
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1153/15

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в період з 17.09.2014 року по 14.10.2014 року працівниками відповідача було проведено виїзну планову документальну перевірку державного підприємства "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, про що складено акт № 1727/2201/00282553 від 21.10.2014 року.

В акті перевірки було встановлено, зокрема, порушення п.п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 534594 грн., в т.ч. за ІІІ квартал 2011 року в сумі 534594 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 468693 грн., в т.ч., зокрема, за липень 2011 року в сумі 348648 грн., за серпень 2011 року - в сумі 116216 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.11.2014 року № (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 463693 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 234347 грн.), та № (яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 534594 грн. за основним платежем).

Висновки відповідача, викладені в акті перевірки (в оскаржуваній частині), базуються на встановленні проведення безтоварних операцій між позивачем та ДП "Укрзалізничпостач".

Так, податковим органом враховано акт перевірки ДП "Укрзалізничпостач" №117/28-10-42-10/19014832 від 05.02.2014 року, згідно якого ТОВ "Корпорація східні колійні системи" ( правонаступник ТОВ "Корпорація східні колійні системи", яким було сформовано податковий кредит для ДП "Укрзалізничпостач") не знаходиться за юридичною адресою та фактично не могло здійснити фінансово-господарські операції. В подальшому товар, який був придбаний у ТОВ "Корпорація східні колійні системи", постачався від ДП "Укрзалізничпостач" залізницям України, в т.ч. позивачу.

Однак ДП "Укрзалізничпостач" фактично не міг поставити анкер закладний АЗ-2 до пружних рейкових скріплень, в зв'язку з відсутністю факту документального підтвердження їх придбання від ТОВ "Корпорація колійні ремонтні технології".

Таким чином, перевіркою встановлено, що операції по взаємовідносинах позивача із ДП "Укрзалізничпостач" відображено лише по регістрах бухгалтерського обліку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності визначених зобов'язань з ПДВ і податку на прибуток у оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ДП "Укрзалізничпостач" (продавець) та ДП "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" (покупець) було укладено Договір поставки № СК 06/2-02/10 від 04.02.2010 року, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, визначену плановими завданнями Укрзалізниці, найменування, марка та кількість якої вказується у специфікації. Найменування продукції - анкер закладний АЗ-2 до пружних рейкових скріплень КПП-5. На виконання договору складено специфікації №1-2.

На підтвердження реальності виконання умов договору позивачем було надано виписані ДП "Укрзалізничпостач" податкові накладні, рахунки-фактури, акти прийому-передачі товару.

На підтвердження транспортування надано товарно-транспортні накладні та накладні на відвантаження товарів.

На підтвердження використання отриманого товару у господарській діяльності позивачем надано акти списання ТМЦ у виробництво щодо виготовлення залізобетонних шпал та технічні умови У 26.6-4:2011 "Шпали залізобетонні попередньо напружені колії 1520 мм типу СБ3 для рейок типів Р65 і Р50".

На підтвердження подальшого руху виготовленого товару надано - податкові та видаткові накладні, накладні, акти прийому-передачі, які були виписані за наслідками договірних відносин позивача з ДП "Укрзалізничпостач" відповідно до договору поставки від 18.04.2011 року №ЦХП-25-02511-01 (стосовно поставки залізобетонних шпал).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.8.1 ст.138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту "а" п.198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на приписи ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З аналізу вказаних норм слідує, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, а також віднесення сум до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про придбання та використання ним товарів у межах господарської діяльності.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні відповідають вимогам п.201.1 ст.201 ПК України, будь-яких заперечень з приводу правильності їх оформлення посадовими особами відповідача висунуто не було.

При цьому наявними в справі доказами спростовуються висновки податкового органу щодо нездійснення господарських операцій позивача з контрагентом, викладені в акті перевірки.

Щодо посилань про те, що ДП "Укрзалізничпостач" фактично не міг поставити анкер закладний АЗ-2 до пружних рейкових скріплень позивачу в зв'язку з відсутністю факту документального підтвердження його придбання від ТОВ "Корпорація колійні ремонтні технології" ( правонаступник ТОВ "Корпорація східні колійні системи"), суд вказує наступне.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Норми податкового законодавства не пов'язують право платника податку на податковий кредит та формування валових витрат з проведенням будь-яких зустрічних перевірок інших учасниками по всьому ланцюгу товарообігу, в т.ч. третіх осіб.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що вони були безпосередньо залучені до таких зловживань (рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, покупець товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом (або контрагентами у ланцюгу постачання товару) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства (в т.ч. його перебування за зареєстрованим місцезнаходженням), і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність такого контрагента. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод може слугувати підставою для негативних наслідків для такого платника. При цьому такий висновок може ґрунтуватись лише на належних та допустимих доказах.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента або третіх осіб, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації. При цьому правовідносини позивача із ДП "Укрзалізничпостач" існували в 2010-2011 роках, а відсутність ТОВ "Корпорація колійні ремонтні технології" (яке було припинено 16.06.2014 року) за місцем реєстрації виявлено податковим органом лише 01.04.2013 року (про що було складено довідку).

Отже, в даному випадку вказані в акті перевірки висновки є суто суб'єктивною думкою посадових осіб податкового органу та ґрунтуються на припущеннях.

Крім того встановлено, що податковим органом вже проводилась перевірка позивача (документальна невиїзна) та підтверджено здійснення господарських відносин із ДП "Укрзалізпостач" за липень та вересень 2011 року (про що були складені довідки від 30.11.2011 року за №1287/16/00282553 та від 23.12.2011 за №1388/16/00282553).

Згідно з ч.1-2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно із ст. 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 червня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

ОСОБА_4