Справа № 818/1873/15
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Справа №818/1873/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.

за участю секретаря судового засідання - Кліщенко В.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство "Завод обважених бурильних та ведучих труб" (далі - позивач, ДП "Завод ОБВТ") просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах (далі відповідач, ДПІ у м. Сумах) від 12.03.2015р. №/5263 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року в сумі 5801 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 2901 грн.

В адміністративному позові позивач зазначає, що віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість ДП "Завод ОБВТ" було здійснено по взаємовідносинам із ТОВ "Сервиспромторг" щодо придбання товару згідно договору. У ДП "Завод ОБВТ" в наявності всі первинні документи, складені відповідно до вимог чинного законодавства, зауважень щодо їх оформлення у податкового органу відсутні. Посилання відповідача на результати аналізу бази даних Єдиного реєстру податкових накладних контрагента його постачальника (ТОВ "Сеолан"), не спростовують реальність господарських операцій із ТОВ "Сервиспромторг". Документальне проведення господарських операцій підтверджується всім комплексом документів.

Представник позивача в судовому засіданні 18.06.2015р. повністю підтримала заявлені вимоги.

Представник відповідача вважає прийняте податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, у письмовому відзиві на позов просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що у податкового органу під час аналізу бази даних Єдиного реєстру податкових накладних виникли зауваження по господарській діяльності ТОВ "Сеолан", який є контрагентом ТОВ "Сервиспромторг". Також у позивача відсутні товарно-транспортні документи, що підтверджують транспортування товару від ТОВ "Сервиспромторг".

Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи і оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ДПІ у м. Сумах була проведена позапланова виїзна перевірка ДП "Завод ОБВТ" з питань достовірності визначення правомірності податкових зобовязань та податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року, про що складено акт №577/18-19-15-02/30991664 від 13.02.2015 р. (а.с.11-29).

Згідно акту перевірки від 13.02.2015 р. податковим органом ДП "Завод ОБВТ" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 р. в сумі 5801 грн. та застосовано 2901 грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с.10).

Як вбачається із пояснень представника відповідача та акту перевірки від 13.02.2015р. підставою для висновків про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, став моніторинг ДПІ у м. Сумах бази ЄРПН по ТОВ "Сеолан" постачальника товару ТОВ "Сервиспромторг", про що і зазначено на стор. 15 акту перевірки (а.с.18). Також податковий орган зазначив, що у ДП "Завод ОБВТ" відсутні товарно-транспорті накладні, що підтверджують транспортування товару від ТОВ "Сервиспромторг" до ДП "Завод ОБВТ".

В зв'язку з цим, ДПІ у м. Сумах вважала необхідним зменшити позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням.

Суд не погоджується із висновками податкового органу, виходячи із наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.02.2014р. між ДП "Завод ОБВТ" та ТОВ "Сервиспромторг" було укладено договір №79/18-25-14 (а.с.30-31). Умовами договору передбачено, що ТОВ "Сервиспромторг" зобовязувався передати у власність ДП "Завод ОБВТ" товар, у асортименті, кількості і за ціною, що зазначається у відповідних специфікаціях.

Матеріалами справи та актом перевірки підтверджується, що протягом перевіряємого періоду ДП "Завод ОБВТ" було отримано від ТОВ "Сервиспромторг" товар підшипники, кількість та ціна яких зазначена у відповідних специфікаціях (а.с.32-35). ТОВ "Сервиспромторг" було виписано відповідні рахунки на оплату (а.с.38-39), складено відповідні видаткові накладі (а.с.41-42), виписані податкові накладні (а.с.36-37). Отриманий товар оплачено в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.40).

ДП "Завод ОБВТ" було отримано товар двома поставками через поштове відділення, що підтверджується накладними на вантаж (а.с.43). Отриманий товар оприбутковано на складі ДП "Завод ОБВТ" використано в господарській діяльності, що підтверджується приходними ордерами на товар (а.с.44), картками складського обліку, видатковими документами зі складу, копією технічного акту про установку запчастин на технологічне обладнання (а.с.58-67).

Згідно акту перевірки від 13.02.2015 р. сума податкових зобовязань з податку на додану вартість задекларована ТОВ "Сервиспромторг", розбіжності відсутні.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно 198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних

Як вбачається з матеріалів справи, факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Сервиспромторг" у перевіряємий період підтверджується документально, судом встановлено відповідність даних податкових накладних фактичним обставинам. За результатами дослідження матеріалів справи, судом не встановлено наміру отримати за вищевказаним договором поставки інший результат, ніж придбання товару.

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.. При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за вищезазначеним договором, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач до суду не надав. Таких доказів відповідачем не надано, а судом, відповідно до вимог ст. 11 КАС України, не виявлено.

З матеріалів справи, в т.ч. акту перевірки, вбачається, що позивач виконав вимоги ПК України, сплативши податок на додану вартість в ціні товару, придбаного у безпосереднього постачальника, який, в свою чергу, видав покупцеві, яким є позивач, належним чином оформлені податкові накладні на визначені та сплачені покупцем суми податку, дані накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Дані обставини не заперечуються і представником податкового органу.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Якщо особа, зокрема контрагент постачальника товару позивачу не виконав свого зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит та в подальшому на бюджетне відшкодування даного податку у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Податковий орган не надав суду безпосередніх доказів і того що вказані операції по придбанню ТМЦ мали фіктивний чи безтоварний характер, всі первинні документи були досліджені при проведенні перевірки, зауважень податкового органу були відсутні, податковим органом не надані суду також докази того, що безпосередній контрагент позивача, був виключений з реєстру платників податку на додану вартість, а його свідоцтво платників податку на додану вартість було анульоване у встановленому чинним законодавством порядку.

Оскільки податок на додану вартість є непрямим податком, то обовязком покупця є сплата податку на додану вартість у ціні товару продавцю товару, а обовязок утримання такого непрямого податку із вартості проданого товару та перерахування його до бюджету несе продавець такого товару. Обовязок покупця товару в сплаті непрямого податку завершується із сплатою вартості придбаного товару, обовязку покупця при включенні сум податку, сплаченого в ціні товару або послуги, до податкового кредиту пересвідчитися у фактичному надходженні таких сум до бюджету та не наділено її відповідними повноваженнями для таких дій. Незважаючи на це, відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності осіб, з деякими позивач навіть не перебував у правовідносинах.

Невиконання такими особами свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, тягне негативні наслідки саме для цих осіб. На переконання суду, своїми рішеннями відповідач встановив для позивача додаткові обмеження, що суперечить вимогам ст. 19 ч. 2 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не наведено жодних доводів та не подано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що спір виник з тих підстав, що по ТОВ "Сеолан" ДПІ у м. Сумах аналізувалася база даних Єдиного реєстру податкових накладних і податковий орган по податковим накладним з податку на додану вартість не зміг встановити факт придбання товару ТОВ "Сеолан", з яким позивач не перебував у договірних правовідносинах.

Згідно вимог ст.ст.15, 16 ПК України платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Статтею 61 цього Кодексу встановлено, що контроль за правильністю нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів до бюджету здійснюється контролюючим (податковим) органом.

Тобто, обов'язки з контролю за дотримання достовірності та своєчасністю визначення сум податку, за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість контрагентами позивача, відповідно до Закону, покладаються на податкові ограни, а не на позивача.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".

Отже, судом встановлено, що позивач виконав всі вимоги Податкового кодексу України щодо документального оформлення податкового обліку, під час перевірок надав всі передбачені діючим законодавством Україні документи.

Стосовно відсутності доказів транспортування товару від ТОВ "Сервиспромторг", суд зазначає, що матеріалами справи, зокрема, накладними на вантаж, складними поштовим відділенням, підтверджується факт транспортування товару (а.с.43).

Відповідачем не надано доказів, що угода, укладена між ДП "Завод ОБВТ" та ТОВ "Сервиспромторг" визнані судом недійсними, а відтак, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України та згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в Узагальненнях "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 24.11.2008 року - законодавцем закріплено презумпцію правомірності правочину. Правомірність є конститутивною ознакою правочину, як юридичного факту.

Як зазначено вище, згідно з приписами частини 2 статті 215 ЦК України правочин є нікчемним лише, якщо його недійсність встановлена законом. Таким чином, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При розгляді даної справи відповідачем не надано суду доказів наявності завідомо умисної мети чи факту спрямованості правочинів на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, з чим ч. 1 ст. 228 ЦК України пов'язує визначення порушення публічного порядку, а відтак вважати укладений договір нікчемним згідно з ч. 2 ст. 228 ЦК у суду достатніх підстав немає.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Проте, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

З врахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що належних та допустимих в розумінні ст. 70 КАС України доказів на підтвердження тверджень суб'єкта владних повноважень про порушення позивачем вимог цивільного чи податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності акт перевірки не містить, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення відповідач діяв на не підставі та у не спосіб, що передбачені діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, в звязку із чим позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи задоволення позовних вимог, позивачу відшкодовується із державного бюджету сума судового збору в розмірі 182,70 грн., сплаченого платіжним дорученням №1556 від 03.06.2015р. (а.с.3).

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах № /5263 від 12.03.2015р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства "Завод обважнених бурильних та ведучих труб" (м. Суми, вул.Комарова,2,і.к.30991664) суму судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2015р.

Суддя С.М. Гелета