Справа № 308/7825/14-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року № 876/9977/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 308/7825/14-а за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Виноградівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Виноградівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просило визнати бездіяльність Виноградівської міської ради Закарпатської області неправомірною і зобовязати останню вчинити заходи, передбачені статтею 1277 ЦК України про визнання відумерлою спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 у вигляді квартири за адресою: Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Станційна (Леніна)АДРЕСА_1.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2014 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без розгляду на підставі статті 100 та пункту 9 частини першої статті 155 КАС України у звязку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржило публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, таким, що прийняте при неповному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.05.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі відділення № 7289 філії Закарпатського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 132, згідно з яким позивач надав позичальнику кредит у розмірі 7000 доларів США строком на 10 років, зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 29.05.2017 р., на споживчі потреби.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань між цими особами було укладено договір іпотеки № 863 від 13.05.2007 року, пунктом 6.1 якого передбачено право банку, у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Станційна (Леніна)АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, яка за планом позначена літерою «А» (цегла).

Через невиконання позичальником ОСОБА_3 зобовязань щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором, позивач звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, які рішеннями цього суду від 18.05.2011 року та 03.04.2012 року були задоволені.

У звязку зі смертю 30.06.2010 року майнового поручителя ОСОБА_2 позивач надіслав до Державної нотаріальної контори письмову претензію до спадкоємців померлої, проте така спадкоємцям не була вручена, оскільки відомості про них Державній нотаріальній конторі невідомі.

Тому позивач звернувся до територіальної громади міста Виноградів в особі міського голови з листами № 17-11/46/187 від 13.02.2013 року та № 262 від 04.06.2013 року з проханням щодо звернення громади з позовом до суду про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою.

Проте, листами № 02-21/561 від 11.03.2013 року та № 02-21/1504 від 05.06.2013 року Виноградівська міська рада відмовила в задоволенні цього прохання, оскільки відповідно до статті 1277 ЦК України (в редакції, яка діяла до 01.07.2011 року, тобто на момент відкриття спадщини та після спливу одного року з дня її відкриття) обовязку звернення органами місцевого самоврядування до суду про визнання спадщини відумерлою передбачено не було.

Вважаючи, що така відмова міської ради є неправомірною, порушує його права щодо повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки унеможливлює ініціювання процедури продажу нерухомого майна, що є в іпотеці банку, і сприяє збільшенню розміру заборгованості за кредитним договором, що забезпечується зазначеною іпотекою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Залишаючи позовну заяву публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» без розгляду на підставі статті 100 та пункту 9 частини першої статті 155 КАС України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 99 КАС України.

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду вважає передчасним з огляду на таке.

Відкриваючи провадження у справі та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції і не зясував чи належить її розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Субєктом владних повноважень згідно із пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частинами першою та другою статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи адміністративного судочинства від справ іншого судочинства є одночасно: субєктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Проте, при визначенні процесуального статусу сторін, суд першої інстанції не зясу-вав належним чином зміст і характер правовідносин, що виникли; чи відповідає у спірних правовідносинах відповідач наведеному вище нормативному визначенню «субєкта владних повноважень» та чи здійснює він владні управлінські функції стосовно позивача; чи стосується спір у справі, що розглядається, захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що є передумовою розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, а чи повязаний із захистом порушених майнових прав позивача; чи є вірним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права і якими нормами, крім зазначених позивачем норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» тощо, регулюються спірні правовідносини.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 199 та пунктом 4 частини першої статті 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції має право скасувати її і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а відтак ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 308/7825/14-а скасувати, а дану справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_1