Справа № 826/4908/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2015 року 15:00 № 826/4908/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді: Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопром»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергопром» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки на підставі наказу №365 від 16.02.2015;

- визнати протиправним та скасувати наказ №365 від 16.02.2015 про проведення перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2015.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для видання оскаржуваного наказу та проведення перевірки позивача, оскільки існувало обмеження щодо проведення перевірок у 2015 році. Також позивач посилався на те, що відповідач протиправно виніс податкове повідомлення-рішення, оскільки висновки, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що ТОВ «Екодит» належним чином виконані умови договору, а отримані послуги використані у господарській діяльності ТОВ «Укренергопром», що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що оскаржуваний наказ видано з дотриманням вимог чинного законодавства. Посилався на те, що позивач задекларував за 2014 рік дохід у розмірі 24,8 млн. грн., у зв'язку з чим обмеження щодо проведення перевірок на нього не розповсюджується. В обґрунтування правомірності висновків податкового органу та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилався на те, що господарські відносини з ТОВ «Екодит» не мали реального характеру та здійснені без мети настання реальних наслідків. На думку відповідача, висновки акта перевірки відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами відповідача, на підставі наказу №365 від 16.02.2015, направлення від 20.01.2015 №81/26-57-22-04-21, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Укренергопром» () з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами за серпень та жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт від 18.02.2015 №92/26-57-22-04-21/32589733 (далі - акт № 92/26-57-22-04-21/32589733).

Згідно висновків даного акта, відповідач встановив порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану за серпень та жовтень 2014 року в сумі 815 861 грн., в т.ч. по періодах: за серпень 2014 року у сумі 443 301 грн., за жовтень 2014 року у сумі 372 560 грн.

На підставі акта перевірки №92/26-57-22-04-21/32589733 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 05.03.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 223 792 грн., в т.ч. 815 861,00 грн. - за основним платежем, 407 931,00 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи протиправним наказ №365 від 16.02.2015 про проведення перевірки та дії відповідача з проведення перевірки на підставі даного наказу, не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням № від 05.03.2015 ТОВ «Укренергопром» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №365 від 16.02.2015 про проведення перевірки, а також визнання протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі даного наказу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, визначених пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

16.02.2015 відповідач видав оскаржуваний наказ №365 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Укренергопром» на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Наказом Державної фіскальної служби України від 31.08.2014 №22 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації №22).

Пунктом 1.2.1 Методичних рекомендацій №22 встановлено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу ДПС відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом.

Дослідивши наказ від 16.02.2015 №365, суд встановив, що він відповідає вимогам щодо до оформлення рішення про проведення документальної перевірки, встановленим Методичними рекомендаціями №22.

Позивач посилався на те, що згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцевих положень» у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

На думку позивача, з урахуванням положень наведеної норми, у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу.

Суд відхиляє наведені доводи позивача, оскільки з податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік слідує, що дохід ТОВ «Укренергопром», який враховується при визначенні об'єкта оподаткування становить 24 814 817,00 грн. (а.с.5-8 Т.ІІ). Таким чином, вищезазначені обмеження щодо проведення перевірок контролюючими органами не поширюються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача від 16.02.2015 №365 виданий у відповідності до положення законодавства та відповідає вимогам до його оформлення, з огляду на що, підстави для визнання його протиправним та скасування, а також визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки на підставі даного наказу відсутні.

В акті перевірки №92/26-57-22-04-21/32589733 зафіксовано, що копію наказу від 16.02.2015 №365 вручено та з направленням від 20.01.2015 №81/26-57-22-04-21 ознайомлено директора ТОВ «Укренергопром» Мартиніва С.Д., що не заперечував представник позивача.

Суд встановив, що ТОВ «Укренергопром» допустило посадових осіб відповідача до проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі оскаржуваного наказу від 16.02.2015 №365 і за результатами такої перевірки складено акт №92/26-57-22-04-21/32589733 від 18.02.2015 та податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 №, прийняте на підставі даного акта.

Оскільки позивач допустив посадових осіб відповідача до перевірки на підставі наказу від 16.02.2015 №365, що сторони не заперечували, станом на дату розгляду даної справи перевірка вже завершена, то даний наказ вже вичерпав свою дію і його скасування не призведе до анулювання результатів проведеної відповідачем перевірки, яка оформлена актом №92/26-57-22-04-21/32589733.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Вищий адміністративний суд України в постанові № К/800/29102/13 від 19.12.2013 зазначив, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 №К/9991/16813/12 (ЄДРСР № 39345771).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2015, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Суд встановив, що між ТОВ «Укренергопром» (Замовник) та ТОВ «Екодит» (Виконавець) укладено наступні договори: №120614/1 від 12.06.2014; №200614/1 від 20.06.2014; №020714/1 від 02.07.2014; №040814/1 від 04.08.2014; №120814/1 від 12.08.2014 (а.с. 59-68 Т.І).

Згідно зазначених договорів, які є ідентичними за змістом, Замовник доручає і оплачує, а Виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню монтажних робіт в котельні на об'єкті Замовника.

У додатках до вказаних договорів сторони узгоджували види, вартість, а також місце виконання монтажних робіт (а.с. 33- 47 Т.ІІ).

Відповідно до додатків до договорів, що монтажні роботи в котельнях здійснювалися за адресами: Чернігівська обл., смт. Козелець, вул. Комсомольська, 121 Б та по вул. Святошинській, вул. Лесі Українки, м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивач надав суду також копії актів здачі-приймання робіт (а.с. 152-232 Т.І).

На підтвердження наявності права на виконання будівельних і монтажних робіт, а також наявності фізичної можливості позивача здійснювати господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, позивач надав суду копії ліцензій на виконання будівельних і монтажних робіт позивача і ТОВ «Екодит», свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Також, на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Екодит» позивач надав суду фотознімки виконаних робіт з поясненнями на виконання якого договору виконані роботи та якими актами приймання-передачі вони оформлені (а.с. 2-46, 86-132 Т.ІІІ).

В ході виконання даного договору ТОВ «Екодит» видав позивачу наступні податкові накладні: № 442 від 01.08.2014, № 443 від 04.08.2014, № 444 від 04.08.2014№ 445 від 04.08.2014, № 446 від 05.08.2014, №447 від 05.08.2014, № 448 від 06.08.2014, № 449 від 06.08.2014, № 450 від 07.08.2014, № 451 від 08.08.2014, № 452 від 08.08.2014, № 453 від 08.08.2014, № 454 від 11.08.2014, № 455 від 11.08.2014, № 456 від 11.08.2014, № 457 від 12.08.2014, № 458 від 12.08.2014, № 459 від 12.08.2014, № 460 від 13.08.2014, № 461 від 14.08.2014, № 462 від 14.08.2014, № 463 від 15.08.2014, № 464 від 15.08.2014, № 465 від 15.08.2014, № 466 від 18.08.2014, № 467 від 18.08.2014, № 468 від 19.08.2014, № 469 від 19.08.2014, № 470 від 20.08.2014, № 471 від 20.08.2014, № 472 від 20.08.2014, № 473 від 21.08.2014, № 474 від 21.08.2014, № 475 від 22.08.2014, № 476 від 22.08.2014, № 477 від 22.08.2014, № 478 від 26.08.2014, № 479 від 26.08.2014, № 480 від 27.08.2014, № 481 від 27.08.2014, № 482 від 28.08.2014, № 483 від 28.08.2014, № 484 від 29.08.2014, № 485 від 29.08.2014, № 486 від 29.08.2014, № 426 від 01.10.2014, № 427 від 02.10.2014, № 428 від 02.10.2014, № 430 від 06.10.2014, № 431 від 06.10.2014, № 432 від 07.10.2014, № 433 від 07.10.2014, № 434 від 08.10.2014, № 435 від 09.10.2014, № 436 від 09.10.2014, № 437 від 10.10.2014, № 438 від 10.10.2014, № 439 від 13.10.2014, № 440 від 14.10.2014, № 441 від 14.10.2014, № 442 від 15.10.2014, № 443 від 15.10.2014, № 444 від 16.10.2014, № 445 від 17.10.2014, № 446 від 17.10.2014, № 447 від 20.10.2014, № 448 від 20.10.2014, № 449 від 21.10.2014, № 450 від 22.10.2014, № 451 від 22.10.2014, № 452 від 23.10.2014, № 453 від 23.10.2014, № 454 від 24.10.2014, № 455 від 27.10.2014, № 456 від 27.10.2014, № 457 від 28.10.2014, № 458 від 28.10.2014, № 459 від 29.10.2014, № 460 від 30.10.2014, № 461 від 30.10.2014, № 462 від 31.10.2014, № 463 від 31.10.2014 (а.с. 69-151 Том І).

Розрахунки з ТОВ «Екодит» позивач здійснював у безготівковій формі, на підтвердження чого надав банківські виписки (а.с. 233-257 Т.І).

Вказані господарські операції відображені позивачем у бухгалтерському обліку, що підтверджується копіями оборотно-сальдових відомостей та карток рахунків (а.с. 212-238 Т.ІІ).

Представник ТОВ «Укренергопром» посилався на те, що вищезазначені договори були укладені з ТОВ «Екодит» з метою забезпечення виконання договорів, укладених позивачем з ТОВ «Вишневе будівництво та інжиніринг» (договір будівельного підряду №1871-Т/1 від 21.03.2014), ТОВ «Діскус Україна» (договір купівлі -продажу №50 від 01.07.2014), ПрАТ «Технологія» (договір поставки №2129-Т від 26.09.2014), ПрАТ «Гуала кложерс Україна» (договір поставки №2128-Т від 26.09.2014), ТОВ «КДД інжиніринг» (договір будівельного підряду №2014-Т від 01.07.2014), ТОВ «Енергоінвест» (договір №1963-Т від 27.06.2014) та ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна» (договір №2021-Т від 29.07.2014).

Копії договорів, укладених ТОВ «Укренергопром» із зазначеними контрагентами, актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) та видаткових накладних наявні в матеріалах справи (а.с. 60-211 Т.ІІ).

Суд встановив, що на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Екодит» позивач включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 815 861,00 грн.

Відповідач, за результатами перевірки господарських взаємовідносин ТОВ «Укренергопром» з ТОВ «Екодит» дійшов висновку про відсутність у позивача права на їх відображення у податковому та бухгалтерському обліку, в обґрунтування чого посилався на те, що ТОВ «Екодит» здійснювалося маніпулювання податковою звітністю, оскільки податкові накладні, виписані від його імені на користь ТОВ «Укренергопром» подрібнені на суми до 10000 грн., у зв'язку з чим вони не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. На думку відповідача, такі дії здійснені позивачем і його контрагентом з метою надання податкової вигоди третім особам.

Відповідач також посилався на те, що згідно звітності ТОВ «Екодит» щодо нарахування Єдиного соціального внеску, у серпні 2014 року кількість застрахованих осіб, якім нараховано певні виплати, становила 13 осіб, із яких - 9 жінок, у жовтні 2014 року кількість застрахованих осіб, якім нараховано певні виплати, становила 14 осіб, з яких - 10 жінок. При цьому в обох звітних періодах штатна чисельність працівників становила 0 осіб. На думку відповідача, зазначене свідчить про відсутність у ТОВ «Екодит» трудових ресурсів для виконання договорів, укладених з ТОВ «Укренергопром».

Суд відхиляє наведені доводи відповідача, оскільки ТОВ «Екодит» не був позбавлений права залучати третіх осіб для виконання договорів, укладених з ТОВ «Укренергопром», а доводи про подрібнення сум у податкових накладних з метою ухилення від реєстрації цих накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є суб'єктивною думкою відповідача та не підтверджено належними і допустимими доказами. Податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент позивача маніпулював податковою звітністю шляхом подрібнення податкових накладних, виписаних позивачу за період, що перевірявся.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів про виконання монтажних та ремонтних робіт, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Екодит», не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків.

Суд дійшов висновку, що первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, видані позивачу його контрагентом у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між позивачем та його контрагентом ТОВ «Екодит» документально підтверджені та мали реальний характер.

З огляду на те, що в ході розгляду даної справи було встановлено наявність усіх обов'язкових підстав для формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських відносин із ТОВ «Екодит» у спірному періоді, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу суми податку на додану вартість оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 05.03.2015.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопром» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві № від 05.03.2015.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопром» () судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський