Справа № 806/4987/13-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" червня 2015 р. Справа № 806/4987/13-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" квітня 2015 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання недійсними рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.06.2013 р. № НОМЕР_1, від 13.06.2013 р., №, від 27.06.2013 р. № НОМЕР_2.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року в справі № 806/4987/13-а, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року залишена без змін, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2015 року касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 у справі № 806/4987/13-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому в ухвалі суду вказано, що при новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

В подальшому, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС від 27 червня 2013 року № НОМЕР_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Андрушівська ОДПІ звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у травні - червні 2013 року посадовими особами ДПІ в Андрушівському районі, правонаступником якої є Андрушівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 за період діяльності з 01.10.2009 по 31.12.2012, про що складено акт № 182/17-36/НОМЕР_3 від 13 червня 2013 р.

У акті перевірки зафіксовано порушення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, зокрема:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.92 р. № 19-92 із змінами та доповненнями, пп.а п.19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.03 р. № 889-IV із змінами та доповненнями, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України № 2755 IV від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, внесеними законами України), в книзі обліку доходів і витрат форми 10, що велась платником, не відображались доходи та витрати по реалізованому товару (алкогольних напоях та тютюнових виробах) в кількісній та вартісній оцінці, не виводились залишки товару (по алкогольних напоях та тютюнових виробах);

- пп.7.4.3, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями), п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, внесеними законами України), в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 71 398,00 грн.

На підставі акту перевірки № 182/17-36/НОМЕР_3 від 13 червня 2013 р. ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_4 від 13 червня 2013 р., яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на додану вартість в розмірі 2 572,80 грн;

- № НОМЕР_1 від 14 червня 2013 р., яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 600,00 грн.;

- № НОМЕР_2 від 27 червня 2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 89 248,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 71 398,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17850,00 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, визнав протиправним та скасував лише податкове повідомлення - рішення від 27 червня 2013 року № НОМЕР_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів зазначає слідуюче.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 27 червня 2013 року № НОМЕР_2 з якого слідує, що позивачем порушено пп.7.4.3, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 71 398,00 грн.. При цьому відповідач посилається на те, що перевіркою встановлено завищення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 податкового кредиту за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 у сумі 71 398 грн., у тому числі: за грудень 2010 року на 822 грн., за грудень 2011 року - 1 938 грн., за грудень 2012 року - 68 638 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає, що вони регулюються, щодо податкового кредиту сформованого до 01.01.2011 року - Законом України "Про податок на додану вартість", який був чинний на момент здійснення господарської діяльності (далі - Закон), а щодо податкового кредиту сформованого після 01.01.2011 року - Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011 (надалі - ПК України).

Згідно зі пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 вказаної статті Закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари, на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

В силу приписів п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно зі п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України).

У пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.1 п.201.10 ст.201 ПК України).

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов'язань, є, зокрема, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_6 зареєстрований як платник податку на додану вартість відповідно до свідоцтва платника ПДВ від 11 січня 2008 року № 100088266, виданого ДПІ в Андрушівському районі.

У перевіряємий період позивачем здійснювалася господарська діяльність за видами: роздрібна торгівля паливно - мастильними матеріалами; роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами.

На формування показників задекларованого позивачем податкового кредиту в розмірі 71 398 грн. вплинули здійснені ним операції із придбання товару (бензин, дизельне пальне, газ, алкогольні та тютюнові вироби) та послуги для здійснення господарської діяльності.

Актом перевірки від 13.06.2013 № 182/17-36/НОМЕР_3 підтверджено придбання позивачем товарів і послуг у перевіряємий період.

Так, у період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року позивачем придбано, відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, товарів, а саме алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на суму 24 082 грн., в т.ч. ПДВ- 4 013,70 грн., який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

За період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 придбано товарів (алкогольні напої, тютюнові вироби), відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, на суму 55 459 грн. в т.ч. ПДВ - 9 243 грн., який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

За період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, приватним підприємцем придбано алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 216 009 грн. в т.ч. ПДВ - 36 002 грн., який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Також перевіркою підтверджено факти придбання позивачем паливно - мастильних матеріалів. Зокрема акт перевірки свідчить про те, що приватний підприємець ОСОБА_5, відповідно до наданих для перевірки первинних документів (видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, реєстру отриманих податкових накладних), придбав у період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року паливно-мастильних матеріалів в кількості: дизпаливо - 26398 літрів; бензин марки А-80 23 947 літрів; бензин марки А-92 91 962 літрів; бензин марки А-95 34 777 літрів; газ пропан-бутан 80 023 літрів.

Вартість придбаного газу пропан-бутану складала 498 159 грн. в т.ч. ПДВ - 83 027 грн.; вартість - 23 947 літрів бензини марки А-80 становила в загальному 202 116 грн. в т. ч. ПДВ -33 686 грн.; а за придбання 91 962 літрів бензину марки А-92 позивачем заплачено 786 824 грн в т. ч. ПДВ 131 137 грн.

Суми податку на додану вартість, сплачені із вартості отриманих паливно-мастильних матеріалів, були включені позивачем до податкового кредиту відповідного звітного періоду.

В подальшому переважна більшість товару була реалізована позивачем.

Факт придбання позивачем товарів, а також їх часткова реалізація позивачем на момент проведення перевірки податковим органом не заперечується, про нереальність господарських операцій не йдеться.

Єдиною підставою, на думку контролюючого органу, яка спричинила завищення позивачем податкового кредиту за вказані періоди у загальній сумі 71 398 грн. є факт невикористання позивачем придбаного товару у оподаткованих операціях при веденні господарської діяльності, а саме наявність залишків придбаних товарів.

Колегія суддів вважає, що такі висновки контролюючого органу суперечать як приписам пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону так і положенням п.198.3 ст.198 ПК України, відповідно до яких право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Інших порушень формування податкового кредиту позивачем у акті перевірки не виявлено, про недоліки та/або про відсутність первинних документів на підставі яких було сформовано податковий кредит у акті перевірки не зазначено.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи відповідача щодо завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 податкового кредиту на 71398 грн. є формальними і необґрунтованими, а тому податкове повідомлення - рішення від 27 червня 2013 року № НОМЕР_2 слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів ті обставини, на яких грунтуються його задоволені позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 27 червня 2013 року № НОМЕР_2 не доказана.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" квітня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "25" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 вул.Набережна,25,с.Гальчин,Андрушівський район, Житомирська область,13400

представник позивача: АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Андрушівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Воб'яна,26,м.Андрушівка,Андрушівський район, Житомирська область,13400

- ,