Справа № 2а-2514/12/1970
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 9104/147917/12
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представників позивача ОСОБА_1,ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Козівської центральної районної комунальної лікарні на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у справі за позовом Козівської центральної районної комунальної лікарні до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про скасування в частині вимоги,

в с т а н о в и в:

Козівська центральна районна комунальна лікарня 20.06.2012 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області, в якому просила скасувати пункти 2 та 3 вимоги від 31 травня 2012 року №19-04-13-14/3367.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Козівська центральна районна комунальна лікарня оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що згідно з Переліком груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року №659 «Про затвердження переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання»(в період її дії), п.4 статті 13 Бюджетного кодексу України надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їхніми функціональними . повноваженнями, тобто пов'язаними з виконанням основних функцій і завдань цих установ використовуються на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням цих послуг.

Такими витратами насамперед є забезпечення потрібними матеріалами, обладнанням, технікою, інвентарем, виготовлення бланків тощо.

У відповідності до п.19, п.23 та п.49 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», п.4 статті 13 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету міністрів України № 659 (в період її дії) видатки зі спеціального фонду кошторису здійснювалися у межах доходів одержаних лікарнею від надання платних послуг за проведені медичні огляди відповідно до їх кількості, вартості наданих послуг згідно затверджених калькуляцій та за затвердженими в кошторисі лікарні кодами економічної класифікації видатків спеціального фонду відповідно до встановлених законодавством напрямів їх використання, а саме, на покриття витрат пов'язаних з організацією та наданням таких послуг, в тому числі і на видатки за кодом економічної класифікації 1110 «Оплата праці працівників бюджетних установ».

Операції по здійсненню видатків на покриття витрат пов'язаних з проведенням платних медичних оглядів на протязі ревізійного періоду, а саме, по виплаті надбавок за напруженість штатним працівникам поліклініки, що здійснювали надання відповідних послуг в межах норм робочого часу, придбанню медикаментів та витратних матеріалів, оплаті за комунальні послуги та енергоносії, проведення поточного ремонту приміщень здійснювалася зі спеціального реєстраційного рахунку установи в ГУДКС України та відображалися в бухгалтерському обліку за дебетом рахунку 811 «Видатки за коштами, отриманими як плата за послуги» та накопичувались на реєстраційному рахунку 323 для обліку коштів, отриманих як плата за послуги.

Згідно роз'яснень, наданих листом ОСОБА_3 фінансів України від 14.09.11 р. № 31-07320-16-9/22626 про розгляд листа Головного контрольно- ревізійного управління України щодо видатків на заробітну плату з спеціального фонду кошторису установи, то вони обчислюються та плануються у складі спеціального фонду залежно від обсягу діяльності, що проводиться за рахунок цих коштів, із встановлених законодавством норм. Тобто, у разі коли роботи з надання платних послуг виконуються госпрозрахунковими структурними підрозділами бюджетної установи або працівниками, зайнятими наданням цих послуг понад норми їх робочого часу і відповідно підлягають оплаті за відпрацьований час, то за штатним розписом мають бути затверджені відповідні посади, які утримуються за рахунок видатків спеціального фонду кошторису даної установи.

При виконанні робіт з надання відповідних послуг у межах норм робочого часу штатними працівниками, які утримуються за рахунок загального фонду( в разі неможливості виділити окремі структурні підрозділи для надання відповідних послуг), у спеціальному фонді можуть плануватися лише кошти на встановлення надбавок за складність та напруженість і на преміювання цих працівників відповідно до спільного наказу ОСОБА_3 праці та соціальної політики України та ОСОБА_3 охорони здоров'я України від 05.10.05 р. № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення».

При цьому при плануванні видатків на преміювання вищезгаданих працівників мають бути враховані положення пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ(затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.02 р. № 228), відповідно до яких видатки спеціального фонду плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання (на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетною установою згідно з її основною діяльністю( п.4 статті 13 Бюджетного кодексу України), на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені видатками загального фонду кошторису.

Таким чином, видатки на оплату праці штатних працівників закладу за виконання робіт з надання платних медичних оглядів в межах норм робочого часу за рахунок загального фонду кошторису установи не є незаконними видатками загального фонду кошторису, а вимога перерахування до доходів районного бюджету коштів з загального фонду кошторису в обсязі видатків, що були закладені при калькуляції собівартості платної медичної послуги на виплату надбавок за напруженість та преміювання цих працівників з спеціального фонду кошторису лікарні в ревізійному періоді в сумі 259100,56 грн. є неправомірною.

Відповідно до п. 3.4.7 Наказу ОСОБА_3 праці та соціальної політики України і ОСОБА_3 охорони здоров'я України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» працівникам (у т.ч. молодшим медичним сестрам), які використовують у роботі дезинфікуючі засоби, установлюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу.

ОСОБА_3 охорони здоров'я України від 21.11.2011 №10-03- 67/3170 «Про надання роз'яснень» повідомлено, що перелік посад, які застосовують в роботі дезінфікуючі засоби і яким повинна проводитися вищевказана доплата затверджується у колективному договорі між власником або уповноваженим ним органом з однієї сторони і профспілковим комітетом з іншої.

Доплата установлюється у межах коштів, передбачених на оплату праці у кошторисі доходів і видатків закладу, за умови включення цих робіт до посадових інструкцій працівників.

Атестація робочих місць для встановлення зазначеної доплати не проводиться.

В зв'язку з тим, що в колективному договорі між адміністрацією лікарні і профспілковим комітетом в період з 01.08.2008 р. по 03.03.2010 р. перелік таких посад не затверджувався, зазначена доплата відповідно не вносилася при складанні тарифікаційного списку працівників лікарні і, відповідно, не проводилася виплата доплати до посадового окладу за використання в роботі дезінфікуючих засобів працівникам лікарні.

Таким чином, недоотриманою заробітною платою працівниками лікарні є кошти в сумі 198931,83 грн., які повинні були передбачатися в тарифікаційному списку працівників лікарні на весь час дії колективного договору з 03.03.2010 р. по 31.03.2012 року, що суперечить абзацу 9 сторінки 21 акту ревізії, в якому недоплата працівникам лікарні розрахована виходячи з повного терміну обревізованого періоду.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з зазначений в ній підстав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ст.11 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», п. 1.2.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на І квартал 2012 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності лікарні, результати якої відображено в акті від 03.05.2012 року № 04-22/58.

В подальшому Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області лікарні було пред'явлено вимоги від 31.05.2012 року №19-04-13-14/3367 щодо усунення порушень, виявлених ревізією, зокрема, зобов»язано :

-незаконні видатки загального фонду в сумі 207099,82 грн. перерахувати до доходів районного бюджету за відповідними реквізитами, за призначенням платежу «Інші надходження», а кошти в сумі 10379,46грн. - незаконні видатки, проведені в поточному році віднести на відновлення касових видатків лікарні ( п.2 вимоги);

-при наявності коштів, провести працівникам лікарні, ФАПів та амбулаторій загальної практики сімейної медицини, у тому числі молодшим медичним сестрам, які використовують у роботі дезінфікувальні засоби за період з 01.01.2009 року по 31.03.2012 року нарахування і виплату доплати до посадових окладів в розмірі 10 відсотків у загальній сум 198931,83 грн.( п.3 вимоги)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності цих вимог.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним, але з наступних мотивів.

Виходячи з того, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, обґрунтованість такого позову, правильність обчислення розміру збитків перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Згідно з ч.1 ст. 2 України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» ( далі Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною і скасування.

Враховуючи те, що Інспекція пред'явила вимогу, яка не містить визначення конкретних винних осіб , до яких вимога має бути заявлена та кому і в яких розмірах слід нарахувати і сплатити кошти та ще й при умові наявності коштів, тобто інспекцією обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість позову саме з цих підстав.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня,13 травня,25 листопада 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-442а14 відповідно).

Оскільки правильність обчислення розміру збитки перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, то доводи апеляційної скарги слід перевіряти по суті при розгляді вказаного позову.

Вказані вище мотиви не змінюють висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову , а тому апеляційну скаргу Козівської центральної районної комунальної лікарні слід залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у справі №2а-1970/2514/12 без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Козівської центральної районної комунальної лікарні залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у справі №2а-1970/2514/12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена 30.06.2015 року.