Справа № 461/12664/14-а, 2а-461/550/14
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 876/527/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.10.2014 року звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в якому просить визнати дії неправомірними Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2014 року №41802778, скасувати оскаржувану постанову та зобов'язати відповідача подати у встановлений законом строк звіт про виконання судового рішення по даній справі.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати, та прийняти нову, якою задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Галицького районного суду м. Львова від 23.07.2012 року у справі №1304/5199/12 за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій. Вирішено позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано дії Галицького відділу соціального захисту Управління соціального захисту ДГП ЛМР в частині невиплати у 2012 році ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни в неналежному розмірі протиправними. Зобов'язано Галицький відділу соціального захисту Управління соціального захисту ДГП ЛМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як інваліду війни разову грошову допомогу до 5 травня 2012 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 03.10.2014 року виконавче провадження №41802778 закінчено на підставі п. 11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 8 ч.1 ст.49 цього Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 3 цієї статті встановлено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В описовій частині оскаржуваної постанови від 03.10.2014 року державним виконавцем встановлено, що Галицький ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР повідомив, що на виконання вимог державного виконавця, боржником здійснено нарахування відповідно до розпорядження, однак посилаючись на відсутність фінансування кошти згідно судового рішення на рахунок стягувача не нараховано. Державним виконавцем направлено заяву в суд про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення в порядку ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», проте судом було відмовлено у задоволенні даної заяви, що унеможливлює подальше виконання без участі боржника в примусовому порядку, однак в матеріалах справи відсутні відповідно будь-які докази вказаних дій.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, з оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, боржником вказане вище судове рішення виконано тільки в частині нарахування пенсій стягувачу, а у іншій частині, щодо виплати такої, судове рішення залишається не виконаним. При цьому, державний виконавець закриваючи виконавче провадження, виходив з того, що виконати судове рішення у вказаній частині неможливо, оскільки відсутні відповідні надходження з Державного бюджету України, за рахунок яких і здійснюється така виплата.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки державного виконавця протиправними, оскільки ним не було вжито усіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, обов'язок вчинення яких визначений ст. 11 Закону N 606-XIV. Зокрема, державним виконавцем не використано встановлений ст.ст. 75, 89 Закону N 606-XIV правовий механізм накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення за яким він особисто має вчинити дії.

Як встановлено колегією суддів відповідачем не було надано жодних обґрунтованих доказів, які б свідчили про вжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на своєчасне і повне виконання рішення суду, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом та які б могли підтвердити правомірність прийнятого рішення.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець помилково виходив з того, що відсутність бюджетних коштів на виплату пенсій згідно виконавчого документа, є достатньою підставою для невиконання судового рішення, оскільки це суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Так, під час вирішення даної справи слід враховувати практику Європейського суду з прав людини (рішення від 08.11.2005 року справа «Кечко проти України», від 29.06.2004 року справа «Жовнер проти України», від 29.06.2004 року справа «Півень проти України», від 13.07.2006 року справа «Васильєв проти України») в яких Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Європейський суд з прав людини в даних рішеннях також вказує на те, що виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави і державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Аргумент, що визначає відсутність коштів як «виняткові обставини», не може бути прийнято судом.

Отже, відсутність коштів для виплати заборгованості за рішенням суду не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа суду, який його видав, оскільки судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2014 року у справі №461/12664/14-а провадження №2-а/461/550/14 скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2014 року №41802778.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.10.2014 року №41802778 видану державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_3