Справа № 813/2371/14
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 876/1222/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоор Бест» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Флоор Бест» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :

ПП «Флоор Бест» 17.03.2014 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 07.03.2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року в позові відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням ПП «Флоор Бест» подало апеляційну скаргу в якій просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На адресу суду апеляційної інстанції Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова подала клопотанння, в якому зазначено прохання про закриття провадження у справі у звязку з досягненням податкового компромісу відповідно до положень підрозділу 9-2 «Особливості уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, про що подано відповідне рішення ДПІ. Також в судовому засіданні представник ПП «Флоор Бест» подав клопотання про закриття провадження у справі з підстави досягнення примирення сторін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і доводи клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із досягненням сторонами примирення, вважає, що таку заяву (клопотання) слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ПП «Флоор Бест» зареєстроване 10.02.2011 року ВК Львівської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 10.02.2011 року, . Основний вид діяльності за КВЕД: 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технічними обладнанням. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 11.02.2011 року за №66601, станом на 10.02.2014 року перебуває на обліку в ДПІ у Сихівському районі м.Львова. У періоді, що перевірявся ПП «Флоор Бест» було платником наступних податків та зборів: податку на прибуток; податок на додану вартість; податок з доходів фізичних осіб. ПП «Флоор Бест» не є консолідованим платником податків. У періоді, що перевірявся ПП «Флоор Бест» відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 28.09.2011 року №200003251, виданого в ДПІ у Сихівському районі м.Львова, індивідуальний податковий номер 04, було зареєстровано платником ПДВ 01.09.2011 року по день підписання акта перевірки.

У періоді, що перевірявся ПП «Флоор Бест» використовувало у своїй діяльності наступні офісно складські приміщення, площею 144,0 м.кв. за адресою м. Львів, вул. Зелена, 273. Судом встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Флоор Бест» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплата податків і зборів до бюджету при здійсненні взаєморозрахунків із ТзОВ «Фінанс пан трейд» (), ПП «Патронат» (), ПП «БК Аструм» (), ТзОВ «Укрміксі» (), ТзОВ «ОСОБА_2 технології ТПВ» (), ТзОВ «ТПК Груп» () за весь період їх здійснення. За результатами перевірки складено акт від 21.02.2014 року №159/10/13-50-22-01-17 (далі - акт перевірки).

На підставі акта перевірки від 21.02.2014 року №159/10/13-50-22-01-17 податковий орган 07.03.2014 року прийняв податкові повідомлення - рішення № яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 334 046,25 грн. (основний платіж 267 237,00 грн., штрафні санкції 66 809,25 грн.) та №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства і організацій на суму 189 981,00 грн.( основний платіж 151 985,00 грн., штрафні санкції 37 996,00 грн.).

Згідно із п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (далі ПК України), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема з витрат операційної діяльності. Витрати операційної діяльності включають в себе також собівартість реалізованих товарів (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України).

Згідно із п. 138.8 ст.138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема прямих матеріальних витрат. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (пп. 138.8.1 п.138.1 ст.138 ПК України).

До складу витрат згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (набув чинності з 01.01.2011 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, (який набрав чинності 16 грудня 2011 року та був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття «господарська операція» (бухгалтерський чи економічний ефект).

Із положень частин 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складені на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Згідно із п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку, и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно із з п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

На підтвердження дотримання вимог пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 198.3. ст. 198 ПК України під час здійснення господарських операцій із контрагентом ПП «Промбуд Маркет» позивачем надано копії: договору поставки від 06.03.2012 року, укладеного між ТзОВ «ОСОБА_2 технології ТПВ» (постачальник) та ПП «Флоор Бест» (покупець); видаткових накладних, податкових накладних, виписок з особового рахунку, договору поставки №20/07 від 20.07.2012 року, укладеного між ТзОВ «ТПК Груп» (постачальник) та ПП «Флоор Бест»; видаткових накладних, податкових накладних, виписок з особового рахунку, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкових декларацій з податку на додану вартість, податкових декларацій з податку на прибуток підприємства, договір поставки №88 від 11.06.2012 року, укладеного між ТзОВ «Фінанс пан трейд» та ПП «Флоор Бест», договір поставки №1106/12 від 01.10.2012 року, укладеного між ТзОВ «Укрміксі» та ПП «Флоор Бест», видаткові накладні, податкові накладні, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року, договору поставки №14/С/13, №12/С/12 від 01.01.2013 року укладеного між ТзОВ «Центральна Консалтингова Компанія» (постачальник) та ПП «Флоор Бест» (покупець).

Надана позивачем первинна документація досліджувалася при проведенні перевірки.

Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обгрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника, оскільки саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, та зменшує оподатковуваний дохід на суму витрат при визначенні податку на прибуток.

У податкових правовідносинах неприпустимою є ситуація, яка дозволяє недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі у вигляді зменшення бази оподаткування за рахунок безпідставно сформованих валових витрат та податкового кредиту).

Наявність укладених між позивачем та його контрагентами цивільно-правовових договорів не свідчить про реальність вчинення відповідних операцій, оскільки реалізація умов договорів та їх фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Умовами договору поставки укладеного між ПП «Флор-бест» та ТзОВ «ТПК ГРУП» передбачено, що доставка продукції здійснюється транспортом сторони, зазначеної у відповідним чином узгодженому замовленні покупця.

Одночасно з передачею кожної партії продукції постачальник передає покупцю, окрім накладної та податкової накладної, рахунку-фактури, один екземпляр товарно-транспорної накладної. При цьому, час прибуття транспорту постачальника та час закінчення розвантаження фіксуються у товарно-транспортній накладній.

Відтак суд приходить до переконання про те, що зважаючи на територіальну віддаленість контрагентів позивача поставка товарно-матеріальних цінностей на його адресу вимагала використання транспортних засобів та оформлення у зв'язку з цим відповідних документів, які підтверджують факт поставки. Таким документом, який підтверджує факт поставки (переміщення товару) є товарно - транспортна накладна, що не заперечується і позивачем, оскільки його волевиявлення щодо умов поставки та документів, які підтверджують цей факт зафіксовано в договорі.

Аналогічні умови поставки, визначені договором що укладений з ТзОВ «Укрміксі», оскільки факт поставки товару повинен підтверджуватися, включно із товарно-транспортною накладною.

Згідно із вимогами Наказу Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.97р. № 363, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно- транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Однак, документів, які б свідчили про транспортування (перевезення) товарів, які згідно наданих документів придбані в ТзОВ «ТПК ГРУП», ТзОВ «Фінанс пан трейд», ТзОВ «Укрміксі», ТзОВ «ОСОБА_2 технології», ПП «БК Аструм» позивачем не надано.

Згідно наявних в матеріалах справи дистрибюторських договорів та додатків до таких, укладених між ТзОВ «Хенкель Баутехнік» (постачальник) та ПП «Флоор Бест» (покупець) між позивачем та та його постачальником, який є виробником будівельних сумішів, налагоджені довготривалі відносини, зокрема, товариством підтверджено факт постійної співпраці з ПП «Флоор Бест» щодо поставки будівельних сумішей та інших матеріалів, починаючи з серпня 2011 року, в тому числі і на умовах дистриб'юції, що виключає економічну доцільність придбання аналогічної продукції в субєктів господарювання, які ними не виробляються.

Колегією суддів встановлено, що 08.04.2015 року ПП «Флоор Бест» звернулося до ДПІ із заявою про намір досягнення податкового компромісу як режиму звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових повідомлень-рішень № та № від 07.03.2014 року.

Згідно п.2 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, сума заниженого податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

В силу п.7 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобовязання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобовязань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобовязання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобовязання вважається неузгодженим.

Згідно п.8 підрозділу 9-2 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених сум податкових зобовязань.

Відповідно до пункту 11-2 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

16.04.2015 року за наслідком розгляду заяви, сплати 5 відсотків суми заниженого податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств та ПДВ, податковим органом прийнято Рішення про погодження застосування податкового компромісу відповідно до підрозділу 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Статтею 194 КАС України передбачено, що сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статті 113 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що Приватним підприємством «Флоор Бест» сплачено суму податкового зобовязання, що визначено податкових повідомлень-рішень № та № від 07.03.2014 року у розмірах, встановлених законодавством, в сумі 7599,25 та 13361,85 від 15.04.2015 року за кодом аперації №246 на підставі чого прийнято 16.04.2015 року податковим органом Рішення про погодження застосування податкового компромісу, подання сторонами заяв про закриття провадження у справі у звязку з примиренням внаслідок досягнення податкового компромісу, колегія суддів суду апеляційної інстанції з врахуванням ч.3 ст.51 КАС України, п.3 ч.1 ст.157 КАС України, пункту 11-2 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» КАС України вважає, що такі заяви підлягають до задоволення, що є наслідком визнання рішення суду першої інстанції нечинним та закриття провадження у справі у звязку з примиренням сторін внаслідок досягнення податкового компромісу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сторонами по справі досягнуто примирення у формі податкового компромісу, умови примирення не суперечать вимогам законодавства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що клопотання відповідача і позивача слід задоволити, постанову суду першої інстанції необхідно визнати нечинною, а провадження у адміністративній справі закрити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоор Бест» задовольнити частково.

Клопотання Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова про закриття провадження у справі № 813/2371/14, у зв'язку із примиренням сторін, шляхом досягнення податкового компромісу - задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року у справі № 813/2371/14 визнати нечинною, а провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Флоор Бест» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 18.06.2015 року