Справа № 804/4088/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 р.Справа №804/4088/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
17 березня 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому просить визнати протиправними та скасувати:
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- відповідач робить безпідставні висновки щодо можливості повного виключення на підставі пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України витрат від операцій з надання приміщень в оренду з числа витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу;
- дійсно, згідно з технічною документацією на обєкт нерухомості, розташований за адресою: пр. Леніна, 57, площа приміщення обєкту складає 77 кв.м., а згідно з договором оренди №12/1 від 01.01.2012 року, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар) площа приміщення, що надається в оренду складала 60 м.кв. Залишок приміщення, площею 17 кв.м. займав безпосередньо ФОП ОСОБА_3 та використовував це приміщення в якості ділового офісу для ведення своєї підприємницької діяльності, де, в тому числі, зберігались первинні документи підприємця, велась ділова кореспонденція, укладались та підписувались угоди та договори оренди, проводились зустрічі з орендарями та вирішувались інші питання, повязані з веденням підприємницької діяльності, направленої на отримання доходу;
- в пункті 2.1.3 акту перевірки визначено, що згідно з даними Декларації про доходи за 2013 рік до складу витрат підприємцем віднесено витрати у сумі 294279, 66 грн., але до складу витрат згідно даних Декларації віднесено витрати у сумі 284914,17 грн., що на 8640,04 грн. менше, ніж визначено податковим органом. Витрати листопада-грудня 2013 року на поточний ремонт приміщення за адресою пр-т Леніна, 57 в сумі 8640,04 грн. позивачем були зняті, як витрати не повязані з основним видом діяльності - наданням приміщень в оренду;
- відповідно до пунктів 288.1-288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Обєктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встанов люються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Крім того, згідно із статтею 15 Закону України від 06.10.1998 року №161-XIV «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру. При цьому, відповідно до статті 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України);
- питання щодо встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням розміру орендної плати в такому договорі оренди. Також, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у даному випадку недійсність договору оренди земельної ділянки законом прямо не встановлена, рішення суду про визнання його недійсним відсутнє, а тому договір є правомірним. При цьому, згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами;
- дійсно ФОП ОСОБА_3 протягом 2010-2011 років орендував земельну ділянку площею 0,3267 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Будівельників, 30а. Однак, податковим органом не враховано той факт, що за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська суду від 12.04.2012 року право власності на частину будинку 30а по проспекту Будівельників у місті Дніпродзержинську набула ОСОБА_5. Таким чином, з 12.04.2012 року ФОП ОСОБА_3 має у власності і володінні частину будинку 30а по проспекту Будівельників у місті Дніпродзержинську. Дніпродзержинський міськвиконком, як розпорядник землі, мав відібрати у ФОП ОСОБА_3 половину земельної ділянки і передати її в оренду відповідно ОСОБА_5;
- ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ще 21.12.2011 року відмовились від 0,1345 га земельної ділянки і уклали договір із землевпорядною організацією на геодезичні роботи з інвентаризації і встановлення меж земельної ділянки площею 0,1922 га. На виконання вимог діючого законодавства по обовязковому укладенні договору оренди землі площею 0,1922 га, що перебуває у комунальній вла сності, 09.10.2013 року вони подали відповідну заяву. Актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки і натурі, планом земельної ділянки до нього та кадастровим планом земельної ділянки визначено, що ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_5 протягом 2011-2013 років користувалися земельною ділянкою площею 0,1922 га. під будівлею належного ним у рівних долях громадсько-торгового центру, що знаходиться по б-р Будівельників, 30а;
- при нарахуванні ФОП ОСОБА_3 орендної плати на землю за 2012-2013 роки податковою службою невірно застосовано підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. Так, дійсно, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам зазначених норм кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, її розмір, в будь-якому разі, не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України;
- однак, підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України в редакції, згідно якої орендна плата за землю «288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки», відповідно до пункту 27 розділу І та пункту 1 розділу IV Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, набрав чинності тільки з 1 квітня 2014 року. Отже, вказана норма закону набрала законної сили лише у 2014 році, а відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що платник податків надавши в оренду приміщення самостійно здійснював оплату комунальних послуг та телефонії у переданому в оренду приміщення, а такі дії щодо оплати послуг третьої особи не повязано із діяльністю підприємця. Щодо сплати за землю зазначив, що позивачем не додержано вимоги щодо мінімального розміру такого платежу, встановленого Податковим кодексом України. Зазначив, що не був донарахований платіж з орендної плата за землю за 2011 рік та січень 2012 року в звязку із перевищенням граничного терміну 1095 грн.
В судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України наказом Дніпродзержинської ОДПІ від 08.12.2014 року №1368 було призначено проведення позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з 10.12.2014 року по 16.12.2014 року з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 до ОДПІ не зявився, документи для перевірки не надав.
Контролюючим органом 10.12.2014 року було складено акт перевірки №5372/545/04-03-17-01-26/НОМЕР_1 та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення платнику, який його отримав 21.01.2015 року.
В терміни, визначені пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України підприємцем було надано заперечення від 22.01.2015 року вих.№56/Б до акту перевірки та додатково надані первинні документи.
Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України було прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, із урахуванням обставин, які не були дослідженні при перевірці, обєктивний розгляд яких потребує повного перегляду відповідних висновків проведеної перевірки.
Копію наказу від 26.01.2015 року №5 та повідомлення від 26.01.2015 року №1/04-03-17-01 рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано 26.01.2015 року, отримано 29.01.2015 року.
Акт про результати документальної позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) від 11.02.2014 року №128/30/04-03-17-01/НОМЕР_1 був вручений поштовим звязком 17.02.2015 року.
Документальною позаплановою перевіркою встановлені порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3:
- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, з урахуванням пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, у звязку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності всього в сумі 5070,72 грн., в тому числі за 2012 рік в сумі 2369,89 грн., 2013 рік в сумі 2700,83 грн.;
- пунктів 2, 3 статті 7, пункту 11 статті 8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ, у звязку із чим донараховано єдиного внеску на загальну суму 6863,97 грн., у тому числі за 2012 рік в сумі 3935 грн., за 2013 рік в сумі 2928,97 грн.;
05.03.2015 року на підставі акту перевірки контролюючим органом винесені оскаржувані (т.1, а.с.9-12):
Перевіркою встановлено, що фактично, згідно наданої до Дніпродзержинської ОДПІ звітності, в періоді з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року ФОП ОСОБА_3 здійснював діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності у періоді з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року здійснював на спрощеній системі оподаткування, у періоді з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року здійснював діяльність із застосуванням загальної системи оподаткування.
Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування встановлено її ведення у 2012-2013 роках.
В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року надавались в оренду приміщення за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, 57 та б-р. Будівельників, 30 «А».
Згідно умов договору оренди №12/1 від 01.01.2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1, орендодавець) передає, а приватний підприємець ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2, орендар) приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська обл. м. Дніпродзержинськ, пр.-т. Леніна, 57, загальною площею 60 кв.м.
Розмір щомісячної орендної плати за приміщення, що орендується, становить 450 грн. у місяць, незалежно від кількості діб користування у місяць. До орендної плати входить плата за користування приміщенням та комунальні послуги в приміщеннях, що орендуються.
Перевіркою первинних документів наданих ФОП ОСОБА_3 для перевірки встановлено наступне:
- згідно договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №10-153/2009 від 01.06.2009 року КВП ДМР «Міськводоканал» та наданих ФОП ОСОБА_3 для розрахунків за водопостачання та водовідведення у 2012- 2013 роках рахунків та актів прийому-передачі виконаних послуг за адресою м. Дніпродзержинськ, пр.-т. Леніна, 57 комунальні витрати за водопостачання та водовідведення склали 360,02 грн., в тому числі за 2012 рік у сумі 249,25 грн., за 2013 рік у сумі 110,77 грн. згідно додатку 2 до акту;
- відповідно наявної у Дніпродзержинській ОДПІ податкової інформації ФОП ОСОБА_4 (орендар) отримував дохід від здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Дніпродзержинськ. пр.-т. Леніна, 57 та який, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, має право включати до складу витрат всі витрати, які повязані безпосередньо з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_4, в тому числі витрати на освітлення, водопостачання, водовідведення та на інші послуги з утримання орендованого приміщення за адресою пр.-т. Леніна, 57;
Вирішуючи спір в цій частині суд виходить із того, що згідно пункту 5.1 договору оренди №12/1 від 01.01.2012 року до орендної плати входить плата за користування приміщенням та комунальні послуги в приміщеннях, що орендуються.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції на час спірних правовідносин, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Контролюючий орган виключив зі складу валових витрат сплачені суми за надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії, телекомунікаційних послуг.
При цьому суд зазначає, що вказаний договір:
- не містить переліку комунальних послуг, що включається в орендну плату;
- не містить одиниці виміру господарської операції, зокрема, окремо вартість користування приміщенням та окремо вартість комунальних послуг в договірній ціна за користування приміщенням в розмірі 450 грн. на місяць;
- не містить умов передання в користування телефону.
При цьому актом перевірки не встановлено, чи користувався орендар послугами телефонії.
Суд не виключає ймовірність наміру позивача скористатись такою податковою перевагою як валові витрати, що дозволяє зменшити оподатковувану базу, проте, зазначає, що такий намір має доказуватись в ході провадження при вирішення питання про ухилення від сплати податків.
На час розгляду справи таке питання контролюючими органами не вирішувалось.
Проте, суд зазначає, що державні інтереси в розглянутому питання захищені як правом переслідування за ухилення від сплати податків так і обовязком, в даному випадку орендаря, включити до складу доходів (валових доходів) суми фактично безоплатно поставлених послуг.
Для вирішення такого питання контролюючий орган має право в порядку пункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України запросити у орендаря як платника податків письмові пояснення та їх документальні підтвердження з метою реалізації покладених на першого владних повноважень, у разі наявності підстав провести перевірку, під час якої вирішити питання щодо розмежування обсягу використаних послуг, у тому числі за непрямими методами.
Таким чином баланс інтересів держави та платників податків врегульований нормами статті 164 Податкового кодексу України, зокрема підпунктами 164.2.19 пункту 164.2, пунктом 164.5 Податкового кодексу України, у тому числі за аналогією із пунктом 137.10 статті 137 в редакції на час виникнення спірних операції.
2. ФОП ОСОБА_3 в перевіряємому періоді був платником плати за землю (орендної плати за землю).
Порядок плати за землю унормований Розділом ХІІІ Податкового кодексу України.
Базовий податковий (звітний) рік для визначення плати за землю починається 1 січня і закінчується того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у звязку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленого порядку, передбаченому статтею 46 Податкового Кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.
При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативно-грошової оцінки землі.
У разі зміни протягом року обєкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.
Для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Пунктом 288.1 ст.288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати (земельного податку) є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст.285 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 15.12.2010 року №07-02/VI «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпродзержинськ» з 01.07.2011 року затверджено базову вартість земель міста в сумі 202,37 грн. за 1 кв.м.

Рішеннями Дніпродзержинської міської ради від 27.05.2011 року №116-08/VІ, від 25.06.2012 року №475-24/VI «Про плату за землю» встановлено коефіцієнт для розрахунку річної орендної плати за земельні ділянки, розпорядниками яких є Дніпродзержинська міська рада, на рівні трикратного розміру земельного податку.

Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 (пн НОМЕР_1) надані в користування на умовах оренди земельні ділянки, нараховані грошові зобовязання лише щодо однієї з них у межах 1095-денного строку.

Так, рішенням Дніпродзержинської міськради від 27.06.2007 року №222 надана в користування на умовах оренди земельна ділянка за адресою: б-р. Будівельників, 30 «А», загальною площею 0,3267 га для розміщення будівлі громадсько-торгового центру (магазин непродовольчих товарів, магазин продовольчих товарів, кафе з літнім майданчиком, спортивно-оздоровчий комплекс, автостоянка).

На підставі вказаного рішення між Дніпродзержинською міськрадою та ФОП ОСОБА_3 30.07.2007 року укладено договір оренди даної земельної ділянки №07058 терміном дії до 27.06.2010 року розмір орендної плати по договору оренди від нормативно-грошової оцінки складає 2%. 01.08.2009 року укладено додаткову угоду розмір орендної плати від нормативно-грошової оцінки складає 3%.

Згідно поданих розрахунків плати за земельну ділянку по б-р. Будівельників, 30 «А» площею 0,3267 га платником самостійно задекларовано орендну плату без застосування її 3% розміру залежно від нормативно-грошової оцінки:

- за 2011 рік: 34724,31 грн.;

- за 2012 рік: 34724,31 грн.;

- за 2013 рік: 40128 грн.

Листом від 04.02.2015 року №1/04-4016 Відділ Держземагенства м. Дніпродзержинськ у Дніпропетровській області надав відомості щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р. Будівельників, 30 «А» станом на 01.07.2011 року в розмірі 1102,93 грн./(59) та на 01.01.2013 року 1102,93 грн./(59).

Із врахуванням вказаного розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, її вартість до 01.07.2011 року складала 1677505,11 грн., а після вказаної дати 3603272,30 грн., отже й 3% розмір орендної плати до 01.07.2011 року дорівнював 79211,66 грн., а після вказаної дати - 108098,16 грн.

Різниця між задекларованими платником податку сумами орендної плати та розрахованими за результатами перевірки сумами орендної плати дорівнює 185831,36 грн, у тому числі за 2011 рік в сумі 44487,35 грн., за 2012 рік в сумі 73373,85 грн., за 2013 рік в сумі 67970,16 грн.

Донарахована контролюючим органом орендна плата за 2012-2013 року в сумі 141344,01 грн., з них за 2012 рік в сумі 73373,85 грн., за 2013 рік в сумі 67970,16 грн.

Суд зазначає, що доводи контролюючого органу про те, що неврахування платником податку підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271, підпункту 288.7 статті 288 з урахуванням статей 285-287 Податкового кодексу України є правомірними.

Так, користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обовязок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року №21-274а14, від 21 квітня 2015 року №21-131а15.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що контролюючим органом допущено порушення конституційного принципу дії нормативного акту у часі, при застосуванні редакції підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, відповідно до якого річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, яка діяла з 01.04.2014 року відповідно до пункту 27 розділу 1 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, суд зазначає наступне.

В розглянутому спорі контролюючий орган застосував норми статті 274 та підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України в редакції на час спірних правовідносин, відповідно до яких:

- ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки;

- розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не можу бути меншою трикратного розміру земельного податку.

Таким чином, контролюючий орган не застосував наведену позивачем норму, правомірно встановивши порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України в редакції, діючої на час виникнення спірних правовідносин.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що він передавши право власності на частину нерухомого майна втратив право користування всією земельною ділянкою, у звязку із чим винесені рішення є неправомірними, суд виходить із наступного.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська суду від 12.04.2012 року в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину будинку 30а по проспекту Будівельників у місті Дніпродзержинську було визнано за ОСОБА_5, рішення набрало законної сили 25.04.2012 року, в цей же день право власності було зареєстровано (т.1, а.с.27-29).

Згідно приписів статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які відповідно до статті 287 Податкового кодексу України сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобовязання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобовязання, самостійно визначене платником податків.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобовязаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

В розглянутому спорі позивач:

- подавши розрахунки про сплату за землю, самостійно задекларував у 2012-2013 роках площу земельної ділянки в повному розмірі 0,3267 га (т.1, а.с.99-105);

- не використав процедуру, згідно якої у разі зміни протягом року обєкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни;

- будь-які уточнюючі розрахунки не подавав.

Таким чином, спір точиться щодо того, чи правильний розмір ставки податку застосований платником податку, оскільки іншої інформації, у тому числі відомостей земельного кадастру, у контролюючого органу фактично не могло бути, отже й не було підстав здійснити інше нарахування плати за землю.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам позивача про порушення 1095 денного строку нарахування зобовязання зі сплати за землю, суд погоджується із такими доводами відносно періоду 2012 року.

Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із підпунктами 286.2, 286.3 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.

При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обовязку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Позивачем обраний щорічний порядок звітування, у звязку із чим він 17.02.2012 року за вх.№2928 подав відповідний розрахунок (т.1, а.с.103-106).

Таким чином, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня (22.02.2015 року, 2012 рік високосний рік), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (20.02.2012 року).

Фактично податкове зобовязання із плати за землю визначено оскаржуваним податковим повідомленням рішенням 05.03.2015 року, тобто поза межами вказаного строку.

У звязку із викладеним, суд вважає обґрунтованим позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення в частині нарахування плати за землю за лютий-грудень 2012 року в розмірі 67259,36 грн., та штрафу в сумі 16814,84 грн. (25%), в іншій частині нарахування плати за землю здійснені правомірно.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що судовий збір за подання розглянутого адміністративного позову з урахуванням ставки 2 відсотки розміру майнових вимог склав 3733,94 грн. (186697,20 грн. * 2%), позовні вимоги задоволені на суму 101734,54 грн. (54,49% від суми позову 186697,20 грн.), відмовлено у позові на суму 84962,70 грн. (45,51% від суми позову 186697,20 грн.), таким чином, з позивача належить стягнути до бюджету суму судового збору у розмірі 1699,32 грн., та з урахуванням сплати позивачем при поданні позовної заяви суми збору у розмірі 373,40 грн., суд стягує з позивача 1325,92 грн., що належить до сплати повного розміру судового збору в частині незадоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати винесені Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:

- податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 року № в частині нарахування плати за землю за лютий-грудень 2012 року в розмірі 84074,20 грн., з них за основним зобовязанням 67259,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 16814,84 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 року №;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2015 року №Ф-;

- рішення від 05.03.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 1325,92 грн. (одна тисяча триста двадцять пять грн. 92 коп.).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 26 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1