Справа № 820/5334/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 червня 2015 р. № 820/5334/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарі Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод», звернувся до суду з позовом до Основ»янської обєднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 29.01.2015 року № НОМЕР_1 щодо завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 15000,00 грн.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення позивачем податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» взято на податковий облік 03.12.1996 року за № 492 та на даний час перебуває на податковому обліку у Основ»янській ОДПІ м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області.

Судом встановлено, що на підставі направлення №1714 від 11.12.2014 р,, виданого Основ'янською ОДПІ м. Харкова та на підставі наказу Основ'янської ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 11.12.2014 р. № 1862, головним державним ревізором-інспектором відділу проведення перевірок платників податків ОСОБА_5, згідно з пп. 78.1,1., п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена позапланова виїзна перевірка ПАТ «Харківський коксовий завод» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Компанія «Статус Практика», їх реальності та повноти відображення в обліку за період серпень 2014 року.

За підсумками перевірки підприємства було складено акт перевірки за №5610/20-38-22-01-04/24481702 від 23.12.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки були встановлені наступні порушення: п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, Податкового кодексу України, в результаті чого платником зменшено рядок 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу наступного податкового кредиту» за серпень 2014 року на загальну суму 15000,00 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення відповідача від 29.01.2015 року № щодо завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 15000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем (Замовник) 05.10.2012 р. з ТОВ «Компанія «Статус Практика» (Виконавець) було укладено договір №12/26-12, згідно якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе організацію та виконання роботи «Обробка та аналіз документів, які обґрунтовують обєми викидів для внесення змін у технологічні нормативи викидів забруднюючих речовину атмосферне повітря для коксових печей».

На підтвердження вказаних взаємовідносин позивачем було надано як до перевірки, так і до суду первинні документи, які були складені в процесі здійснення господарських операцій, а саме: акт здачі-прийняття б/н від 07.08.2014 р. на загальну суму 60 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10000,00 грн., акт здачі-прийняття б/н від 07.08.2014 р. на загальну суму 30 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн.; реєстр отриманих податкових накладних за перевіряємий період; договір №12/26-12 від 05.10.2012 р. з ТОВ «КОМПАНІЯ «СТАТУС ПРАКТИКА» з додатковою угодою №1 від 02.01.2013 р. та Додатковою угодою №2 від 28.06.2013 р. до нього; податкові накладні №10 від 07.08.2014 р. на загальну суму 60 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10000,00 грн., №11 від 07.08.2014 р. на загальну суму 30 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн.; платіжні доручення по взаємовідносинам з ТОВ «КОМПАНІЯ «СТАТУС ПРАКТИКА» №10632 від 15.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн., №10638 від 18.08.2014 р. на суму 20 000,00 грн., №10639 від 18.08.2014 р. на суму 5 000,00 грн., №10650 від 19.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн., №10699 від 20.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн., №10720 від 20.08.2014 р. на суму 1 000,00 грн., №10729 від 21.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн., №10752 від 21.08.2014 р. на суму 4 000,00 грн., .№10763 від 22.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн., №10810 від 26.08.2014 р. на суму 10 000,00 грн.

Оплата отриманих робіт здійснена в повному обсязі.

Також, керуючись положеннями п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України на підтвердження факту виконання робіт передбачених умовами договору №12/26-12 від 05.10.2012 р. з ТОВ «КОМПАНІЯ «СТАТУС ПРАКТИКА» до Головного управління Міндоходів у Харківській області разом зі скаргою №196 від 05.02.2015 р. додатково були надані завірені копії: анотації до договору №12/26-12 від 05.10.2012 р. Етап №2 «Аналіз технічних рішень, що дозволяють забезпечити дотримання нормативних показників викидів забруднюючих речовин» підготовлений ТОВ «КОМПАНІЯ «СТАТУС ПРАКТИКА», до складу якої входить: обґрунтування внесення змін в «технологічні нормативи допустимих викидів для коксових печей»;пояснювальна записка до наказу Міністерства екології та природних ресурсів України «Про затвердження нової редакції технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря для коксових печей»; довідка щодо відповідності проекту FCQUIS COMMUNATAIRE проекту наказу Міністерства екології та природних ресурсів України «Про внесення змін до Технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин від коксових печей»; анотації до договору №12/26-12 від 05.10.2012 р. Етап №3 «Отримання погодження в Мінприроди України» підготовлений ТОВ «КОМПАНІЯ «СТАТУС ПРАКТИКА».

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаного податкового повідомлення рішення.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення -рішення.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України , суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Основянської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 29.01.2015 р.

Стягнути з державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» сплачений судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі складена 26 червня 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко