Справа № 813/9537/13-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/2987/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник- Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Позивач- ФОП ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача- ДПІ у Залізничному районі м. Львова, в якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2013 року: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими їй донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 13614,55 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 3403,64 грн., а також збільшено суму грошового зобовязання за платежем для фізичних осіб- підприємців на суму 31495,10 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 1574,75 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не враховано те, що висновки відповідача про завищення витрат у сумі 90764 грн. є безпідставними, вони не відповідають фактичним обставинам справи, є виключно припущенням ревізора, які не підтверджуються жодними належними доказами. Вважає, що вона правомірно віднесла до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік витрати, повязані з господарською діяльністю, в розмірі 769781,88 грн., що підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою задоволити позов у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07 по 20 листопада 2013 року ДПІ у Залізничному районі м.Львова провела планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, якою встановлено порушення: п.177.2 п.177.4 ст.177 ПК України, а саме: включення до декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік перекручених даних, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності за 2012 рік у сумі 13614,55 грн.; п.177.10 ст.177 ПК України в частині неведення обліку доходів та витрат за 2011-2012 роки, зокрема, перевіркою правильності визначення витрат, відображених у декларації про майновий стан і доходи за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року встановлено розбіжності між витратами, відображеними в додатку 5 до розділу ІІІ податкових декларацій про майновий стан і доходи, та витратами, а саме: їх завищення в сумі 90764 грн. та заниження чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік на суму 90764 грн.; а також встановлено порушення п.4 ч.1 ст.4 абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.3 абз.5 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за 2012 рік на суму 31495,10 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 2530/17-20/НОМЕР_3 від 04 грудня 2013 року.

10 грудня 2013 року на підставі вказаного акта ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийняла податкові повідомлення- рішення: № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 31495,1 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)- 1574,75 грн. та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання 13614,55 грн. за основним платежем та 3403,64 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно віднесла до податкової декларації про майновий стан за 2012 рік витрати в сумі 90764 грн., чим занижено чистий оподаткований дохід на 90764 грн., а також занижено нарахування єдиного внеску з сум доходів, на який нараховується єдиний внесок, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що в декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік позивачем задекларовано витрати в сумі 769781,88 грн., за даними перевірки сума витрат, безпосередньо повязаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 та документально підтверджених, визначена в розмірі 679017,88 грн. Витрати в сумі 90764 грн. позивачем документально не підтверджені, отже є завищеними, тому безпідставно віднесені позивачем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Колегія суддів вважає безпідстаними та не приймає до уваги покликання апелянта на те, що витрати зазначені у податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік визначені правильно, на підставі документів, що підтверджують саме задекларовані витрати, оскільки жодних доказів на спростування розбіжності у сумі витрат 90764 грн. позивачем не представлено.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) ( абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону).

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (абз.5 ч.8 ст.9 Закону).

Оскільки встановлено, що позивач завищила суми витрат, безпосередньо повязаних з одержаним доходом на 90764 грн., чим занизила чистий оподаткований дохід на 90764 грн., а тому і занижено нарахування єдиного внеску з сум доходів, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем правомірно винесено податкові повідомлення- рішення № та № НОМЕР_1 від 10 грудня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі № 813/9537/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_2