Справа № 9101/84588/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2012 р. справа № 2а-681/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.,

суддів: Католікяна М.О., Туркіної Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду в Синельниківському районі Дніпропетровської області

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 р., прийняту у порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-681/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду в Синельниківському районі Дніпропетровської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

15 березня 2011 року позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до управління Пенсійного фонду в Синельниківському районі Дніпропетровської області, в якому просив: зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії як інваліду 2 групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та виплатити недоплачені кошти за період з серпня 2010 року по лютий 2011 року та проводити нарахування і виплату передбачених законодавством доплат до пенсії з лютого 2011 року щомісячно у розмірі встановленому чинним законодавством.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 позов позивача задоволено, а саме: визнано незаконною бездіяльність відповідача по невиконанню з 15 вересня 2010 року приписів ст.ст. 49, 50, ч.4 ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано відповідача провести позивачу перерахунок пенсії по інвалідності основну і додаткову у відповідності до вимог ст.49, 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 15 вересня 2010 року з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства України. Відповідно до ч.5 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України N 796-XII) порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим законом.

Відповідач вказує, що постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 03.01.2002 N 1 встановлено, що виходячи з розміру 19.91 грн. провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону України N 796-XII та додаткової пенсії, передбаченої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач отримує державну пенсію як інвалід 2 групи 1 категорії в сумі 820 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», та додаткову пенсію в сумі 112,50 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) та є інвалідом ІІ групи. Перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України N 796-XII та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 50 цього ж закону.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України N 796-XII визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій, це зокрема, державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України N 796-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 2-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-XII в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановами Кабінету Міністрів України.

Не можна визнати правильною й позицію відповідача, що ґрунтується на частині 5 статті 54 Закону України N 796-XII, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, а не розміри, визначені даним Законом.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбаченими ст. ст. 50, 54 Закону України N 796-XII, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Тому, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно зазначено про неправомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати пенсії позивачу в меншому розмірі, ніж визначено законом.

Таким чином, з'ясувавши у достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону, тому суд не знаходить підстав для зміни або скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в Синельниківському районі Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 р. у справі № 2а-681/11 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: Л.П. Туркіна