Справа № 0306/1095/2012
Суддя: Панасюк С. Л.
Дата ухвалення: 2012-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0306/1095/2012
Провадження № 2-а/0306/77/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 27.03.2012

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що постановою Ковельського міськрайонного суду в справі за її адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради було вирішено зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради зробити перерахунок грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити її у розмірі, визначеному ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 24.08.2007 року по 31.12.2007 року включно.

16 січня 2009 року Ковельським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист, який 31 жовтня 2011 року було пред'явлений до примусового виконання у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області.

03 листопада 20011 року було відкрите виконавче провадження.

26 грудня 2011 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий лист був повернутий Ковельському міськрайонному суду.

Позивач просить постанову про закінчення виконавчого провадження визнати протиправною та скасувати її, а також зобовязати відповідача провести дії, спрямовані на виконання постанови.

Ухвалою суду замість відповідача, вказаного у заяві, був залучений належний відповідач Головне управління юстиції у Волинській області.

Відповідач позов не визнав, вважає свої дії правомірними.

Позов слід задовольнити частково.

Відповідач, закінчуючи виконавче провадження, неправомірно керувався п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України "Про виконавче провадження".

Наслідком застосування вказаних норми є остаточне завершення виконавчого провадження.

Жодних підстав для застосування ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця не було. Судове рішення у цьому випадку не відноситься до числа рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Боржник у цій справі зобовязаний зробити перерахунок та виплатити кошти. Та обставина, що на момент виконання постанови суду кошти на таку мету у бюджеті не передбачені, не означає, що так буде і далі. На наступний рік такі кошти можуть бути передбачені. Тобто немає підстав вважати, що постанова суду не може бути виконана взагалі і таке виконання залежить виключно від бажання чи небажання боржника.

Отже, державний виконавець мав не безповоротно закінчувати виконавче провадження, а, відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", міг повернути виконавчий документ стягувачу.

Згідно ч.5 ст.47 цього Закону таке повернення не позбавляє боржника права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином відповідач діяв неправомірно і порушив право позивача отримати належне виконання рішення суду на його користь.

Суд, вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 26 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження в справі про примусове виконання виконавчого листа б/н від 16 січня 2009 року про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради зробити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити її у розмірі, визначеному ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 24.08.2007 року по 31.12.2007 року включно.

Щодо вимог позивача про зобовязання провести дії, спрямовані на виконання постанови, то в їх задоволенні слід відмовити. Державний виконавець після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження має діяти у відповідності з вимогами закону, наперед визначати, як йому діяти, суд не вправі.

Керуючись ст.ст.11, ч.2 ст.14, 71, 86, 94, 159, 161, 162, 163, 186, 254 КАС України, ч.2 ст.19 Конституції України, на підставі п.2 ч.1, ч.5 ст.47, Закону України "Про виконавче провадження", суд

п о с т а н о в и в :

Задовольнити адміністративний позов частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 26 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження в справі про примусове виконання виконавчого листа б/н від 16 січня 2009 року про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради зробити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити її у розмірі, визначеному ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 24.08.2007 року по 31.12.2007 року включно.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 32 (тридцять дві) грн. 19 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, і є в цьому випадку остаточною.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:ОСОБА_2