Справа № 2а-9071/11/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/9991/59130/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дарницького районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення вихідної одноразової допомоги та сум грошового забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з Дарницького районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на його користь належне йому на час звільнення грошове забезпечення в розмірі 51988 грн. 96 коп., та 10261 грн. 50 коп. недоплаченої одноразової вихідної допомоги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Дарницьке районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливі умови служби за червень-грудень 2003 року у розмірі 40 % окладу грошового утримання за виключенням коштів, які в установленому порядку підлягають утриманню з позивача як податки, та надбавку за безперервну службу за період з березня по серпень 2004 року, з жовтня 2004 року по березень 2005 року у розмірі 30% грошового забезпечення, обраховані відповідно до Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2003 року № 1236; з січня по березень 2008 року у розмірі 50% грошового забезпечення, обрахованого відповідно до Положення про порядок виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», за винятком коштів, які в установленому порядку підлягають утриманню з позивача як податки. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про зміну судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 1992 року по 2008 рік проходив службу в Дарницькому районному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. 27 березня 2008 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 87 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (за хворобою) з 31 березня 2008 року.

У період з червня по грудень 2003 року ОСОБА_4 була встановлена, однак не виплачувалась, надбавка за особливі умови служби у розмірі 40% грошового утримання, а з березня 2004 року по березень 2005 року (крім серпня 2004 року), та з січня по березень 2008 року - надбавка за безперервну службу.

Крім того, суди встановили, що робота позивача у нічний час оплачувалась у встановленому законом порядку, за роботу у святкові та вихідні дні йому були надані дні відпочинку відповідно до кількості відпрацьованих святкових та вихідних днів. Пенсійна надбавка та вихідна допомога у зв'язку зі звільненням нараховані та виплачені ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивачу були встановлені, але не виплачувались надбавки за особливі умови служби та за безперервну службу, то вказані надбавки мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів з таких підстав.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Указом Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»(далі - Указ) керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, надано право встановлювати, зокрема, надбавки особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за особливі умови служби, кваліфікацію, професійний ризик та виконання особливо важливих завдань - до 50 відсотків окладів грошового забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 квітня 2003 року № 370 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу» передбачено встановлення щомісячних надбавок за безперервну службу у відсотках до грошового забезпечення особам, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби. Розмір надбавки встановлюється в залежності від результатів службової діяльності окремо визначеної особи, залежно від стажу служби.

Порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються відповідно Головою Служби безпеки України та Міністром внутрішніх справ України. Виплата надбавок здійснюється з 1 травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті на утримання відповідних відомств.

Згідно Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького (далі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 1 листопада 2003 року № 1236: оклади грошового утримання - посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням; грошове забезпечення - посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, 100 відсоткова надбавка відповідно доУказу Президента України від 31 серпня 2001 року № 771 «Про внесення змін до Указу Президента України від 04 жовтня 1996 № 296».

Відповідно до Інструкції додатковими видами грошового забезпечення є надбавки, підвищення, доплати, преміювання, матеріальна допомога та інше, які не є обов'язковими до виплати та установлюються в межах фонду оплати праці.

Відповідно до п. 13 Інструкції грошове забезпечення, належне особам рядового і начальницького складу, але своєчасно не виплачене їм або виплачене не повністю, виплачується за весь період, протягом якого особи рядового і начальницького складу мали на нього право.

Підставою для виплати заробітної плати є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить в його номенклатуру та встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо (п. 18 Інструкції).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 червня 2005 року № 501 «Про скасування окремих наказів МВС України з питань грошового забезпечення та заробітної плати» скасовано, зокрема, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2003 року № 1236 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу». Водночас, вказаним наказом затверджено Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень.

Пунктом 2 Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» передбачено виплату особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу. Зазначені виплати, на відміну від виплат, передбачених пунктом 3 цього Указу, не обмежуються розміром асигнувань, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до п. 8 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час проводиться в розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу і окладу за спеціальним званням (підп. 8.1 п. 8). Підставою для виплати компенсації є табель обліку робочого часу з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин (Порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 (абз. 2 підп. 8.2 п. 8).

Оплата за роботу в нічний час здійснюється відповідно до Інструкції про порядок додаткової оплати працівникам органів внутрішніх справ України за роботу в нічний час, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 квітня 1992 року № 235 «Про порядок оплати праці працівників органів внутрішніх справ за роботу в нічний час». Підставою для нарахування компенсації за роботу в нічний час є графік обліку часу роботи з обов'язковою відміткою кількості годин, відпрацьованих у нічний час даного місяця.

Відповідно до п. 7 названої Інструкції оплата за службу в нічний час здійснюється в розмірі 35% посадового окладу за кожну годину нічної служби. При цьому годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу на кількість годин робочого часу в поточному місяці.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача надбавок за особливі умови служби та за безперервну службу, оскільки вказані надбавки були встановлені ОСОБА_4, однак не виплачувались і наказів про припинення їх виплати відповідачем прийнято не було.

Доводи касаційної скарги щодо оплати роботи у нічний час, святкові та вихідні дні, виплату пенсійної надбавки та вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням, не заслуговують на увагу, оскільки вони досліджувалися при розгляді справи судами попередніх інстанцій і їм дана належна правова оцінка. Зокрема, судами встановлено, що згідно наданих документів вказані виплати проводились у встановленому законом порядку, а за роботу у святкові дні позивачу були надані додаткові дні відпочинку.

Інші мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк