Справа № 826/7383/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 червня 2015 року № 826/7383/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, за участю третіх осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) до відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, (надалі - ВДВС Бориспільського МРУЮ, відповідач), за участю третіх осіб - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, третя особа 1), ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, третя особа 2), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, третя особа 3), ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4, третя особа 4) про зобов'язання винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, які накладено ВДВС Бориспільського МРУЮ в межах виконавчих проваджень № 39538663 та № 33830834, що належить боржнику ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) та знаходиться в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що боржник за кредитним договором, на забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки, помер, в той же час, спадкоємці не можуть переоформити кредитні зобов'язання на себе через наявність арештів, накладених державним виконавцем на все майно боржника, в тому числі і на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначив суду, що вказані арешти накладені державним виконавцем з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством.

З матеріалів справи суду стало відомо, що ОСОБА_1 помер. В той же час, його дружина, ОСОБА_4 вступила у справу в якості третьої особи 4. ЇЇ представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представники третіх осіб 2 та 3 у судове засідання не прибули. Від ОСОБА_3 надішли письмові пояснення, в яких він проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №18/073-КФ від 25.07.2008 року (далі - кредитний договір) відповідно до п. 1.1. якого позичальнику надано кредит у сумі 310 000,00 дол. США строком по 24.07.2014 року із сплатою 14.00 % річних за користування кредитними коштами.

У якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між Банком та Позичальником укладено договори іпотеки від 25.07.2008 року № 3329 відповідно до яких в іпотеку банку передано нерухоме майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 року іпотекодавець за договором іпотеки ОСОБА_1 помер.

Як зазначає позивач, спадкоємець ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в грудні 2014 року звернулась до позивача із заявою про переоформлення кредитних зобов'язань на себе.

Позивачу стало відомо, що на все майно ОСОБА_1, зокрема і на таке, що знаходиться в іпотеці, накладено арешти та заборони на будь-яке відчуження майна, згідно постанов державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ Щербини Р.О. від 12.10.2012 року в межах виконавчого провадження № 33830834, а також від 06.09.2013 року в межах виконавчого провадження №39538663.

Позивач зазначаючи, що наявність арештів унеможливлює процедуру переоформлення кредитних зобов'язань на спадкоємця, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно частини шостої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Зміст процитованої правової норми вказує, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя, а вже потім задовольняються вимоги інших стягувачів за рахунок решти коштів.

Згідно ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Суд зазначає, що даною нормою закріплено не виключне, а переважне право іпотекодержателя перед іншими кредиторами та пов'язує його саме з невиконанням боржником своїх основних зобов'язань.

В той же час, банк не надає суду будь-яких доказів того, що боржником не виконані основні зобов'язання за кредитним договором, в силу чого у ПАТ «Укрсоцбанк» виникає право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачена можливість звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів які не є іпотекодержателями, у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Проте, позивачем не надано суду відомостей щодо залишку боргу боржника за кредитним договором та вартості предмету іпотеки.

Окрім того, суд зазначає, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається саме на неможливість прийняття спадщини спадкоємцями боржника через наявні арешти.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 із відповідною заявою щодо зняття арешту з вищевказаного об'єкту нерухомості до ВДВС Бориспільського МРУЮ не зверталась, як не зверталась і з відповідним позовом до суду.

Окрім того, на час розгляду справи ОСОБА_4 не надходило відповіді або рішення нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину з посилання на існування накладення арешту на дане нерухоме майно.

В даному випадку ПАТ «Укрсоцбанк» звертається на захист порушених прав та інтересів ОСОБА_4 на майбутнє, яка не уповноважувала позивача на представництво своїх інтересів у суді.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що права, свободи та інтереси позивача не порушено, а звернення до суду з даним позовом - є передчасним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у суду відсутні законні підстави для зобов'язання відповідача винести постанову про звільнення з під арешту зазначеного майна.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко