Справа № 826/9414/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 червня 2015 року № 826/9414/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк"ОСОБА_2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М. А. (далі - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М. А. щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу, укладеного між позивачем та банком; про зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіну М. А. вчинити дії, а саме внести позивача до переліку вкладників, які повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М. А. та про зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

В судовому засіданні з урахуванням положень частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 14.11.2014 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладено договір банківського вкладу "НВУ" № 861978/2014, предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу в національній валюті на строк 3 місяці з щомісячною виплатою процентів.

Також 14.11.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладено договір банківського вкладу на вимогу "Для виплат" № 9288, предметом якого є відкриття на ім'я вкладника іменного вкладного рахунка на умовах вкладу на вимогу "Для виплат" в національній валюті.

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733 ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 123 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

06.04.2015 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» із заявою.

20.04.2015 року відповідачем 1 надано відповідь та проінформовано позивача про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Також зазначено про обмеження використання коштів, що знаходяться на рахунку позивача та надання вичерпної інформації щодо стану рахунків за наслідками здійснення ретельної перевірки.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

У відповідності до пункту 17 частини першої статті 2 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Статтею 3 Закону №4452-VI закріплено правовий статус Фонду. Так, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція.

Згідно статті 4 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Для цілей Закону №4452-VI працівниками Фонду вважаються особи, які займають посади, передбачені штатним розписом (частина статті 16 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI).

В силу частини 1 статті 36 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 37 вказаного Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Згідно частини 1 статті 46 Закону від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку (частина 5 статті 45 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI).

Частиною 1 статті 26 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI закріплено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За приписами статті 27 Закону від 23 лютого 2012 року №4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 року за №1548/21860 (надалі - Положення від 09.08.2012 року №14), банк після отримання повідомлення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку повинен здійснити, зокрема:

- протягом тижня з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку - аналіз стану бази даних (установити записи про вкладників, у яких відсутні або некоректно введені реквізити) та порівняння інформації, що зазначена у базі даних, на повну відповідність даним з копій документів вкладників із справ з оформлення рахунків та усунення всіх виявлених помилок (за наявності);

- формування файлів та архівування бази даних про вкладників відповідно до вимог розділу II Правил;

- направлення до Фонду файлів бази даних разом із супровідним листом;

- направлення до Фонду файлів, зокрема, із переліком вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону.

Згідно пункту 5 розділу ІІ Положення від 09.08.2012 року №14 Фонд здійснює аналіз та перевірку файлів D та Z на предмет відсутності помилкових записів та правильності розрахунку гарантованих сум у файлі Z.

Результати перевірки файлів разом із супровідним листом передаються уповноваженій особі Фонду. У супровідному листі вказується статус прийняття файлу (прийнято без помилок / прийнято з помилками), а також зазначаються сума і кількість безпомилкових записів та сума і кількість записів з помилками. Файл з помилками передається уповноваженій особі Фонду для перевірки та доопрацювання, зокрема засобами електронної пошти Національного банку України.

За приписами пункту 6 розділу ІІ Положення від 09.08.2012 року №14 Банк має право надати до Фонду відповідні зміни до бази даних про вкладників. Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Зміни реквізитів вкладника (поля 2 - 10) надаються за структурою файлу Z з обов'язковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі Z (ідентифікатора вкладника). Усі інші зміни, що стосуються певного конкретного запису з файлу D (сум, номерів рахунків та договорів, дат укладення та закінчення договорів тощо), надаються за структурою файлу D з обов'язковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі D (ідентифікатора рахунку вкладника) та номера інформаційного рядка у файлі Z (ідентифікатора вкладника).

Розділом V «Правил формування та ведення баз даних про вкладників», затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 липня 2012 року №3 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23 серпня 2012 року за №1430/21742 (надалі - Правила від 9 липня 2012 року №3), визначені особливості ведення бази даних у банках, що віднесені до категорії неплатоспроможних.

Зокрема, у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних банк виконує дії, визначені пунктом 4 розділу II Положення №14.

При виплаті за рахунок цільової позики Фонду коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, інформаційний рядок з полем «N рядка у файлі» цього вкладника зберігається в базі даних, у тому числі якщо залишок коштів після виплати буде нульовим.

Згідно розділу VI Правил від 9 липня 2012 року №3 банк розробляє внутрішній документ про порядок формування бази даних про вкладників, збереження інформації, що введена в базу даних, а також наказом визначає осіб, відповідальних за формування та збереження інформації. Відповідальні особи призначаються щодо кожного відокремленого підрозділу і банку - юридичної особи.

Після отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних керівник банку забезпечує передачу бази даних у повному обсязі уповноваженій особі Фонду.

В судовому засіданні представником Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М. А. зазначалось про відсутність сформованого переліку вкладників, що позивачем не спростовувалось. Також в матеріалах справи відсутні докази відмови включення позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем не доведено факт внесення грошових коштів на вкладні рахунки, у зв'язку з чим Ухвалою суду від 22.05.2015 року суд витребовував від позивача докази внесення до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» коштів відповідно до укладених догшоворів. Проте станом на момент вирішення справи, позивачем жодних доказів надано не було.

При цьому, суд зазначає про відсутність порушених прав позивачів, виходячи з наступного.

Статтею 11 Кодексу передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача про наявність протиправної бездіяльності відповідачів в частині невключення ОСОБА_4 та зобов'язання вчинити дії.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда