Справа № 824/943/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/943/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача Кучерявої Н.М. та представника військової частини НОМЕР_1 Марчука П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу в частині.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про утримання виплаченої грошової винагороди за участь в антитерористичній операції» від 20 квітня 2015 року №110 в частині зобов`язання начальника фінансово-економічної служби провести утримання виплаченої винагороди з полковника ОСОБА_1 в сумі 8020,92 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у відповідача була відсутня правова підстава приймати наказ про утримання виплаченої йому у 2014 році грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року №158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (далі постанова КМУ №158), діючою на час нарахування та виплати винагороди.

Ухвалою суду від 09 червня 2015 року до участі у даній справі в якості другого відповідача залучено військову частину НОМЕР_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач - командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Поряд з цим від нього до суду 05 червня 2015 року надійшли заперечення проти позову в письмовій формі, в яких він зазначає про обставини, що передували прийняттю оскаржуваного наказу, та вказує, що він діяв в інтересах держави, а не в особистих.

Представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити. При цьому посилався на те, що при прийнятті оскаржуваного позивачем наказу було враховано роз`яснення начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має військове звання полковника та проходить службу на посаді начальника хірургічного відділення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 29 квітня 2015 року №57, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в період з 10 травня 2014 року по 20 липня 2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.

З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26 листопада 2014 року №66, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 , вбачається, що полковник ОСОБА_1 13 липня 2014 року одержав мінно-вибухову травму під час перебування в зоні АТО поблизу м.Луганська під час обстрілу з установки БМ-21 (Град).

Отримання позивачем трави при виконанні військового обов`язку у районі проведення антитерористичної операції в результаті обстрілу з установки БМ-21 (Град) підтверджується і Актом №1017/102/2, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_2 25 листопада 2014 року.

У зв`язку з отриманою в зоні АТО травмою згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2014 року №208 позивач з 31 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Указані обставини сторонами не заперечувались.

Крім цього, як пояснив в судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 , на підставі зазначеного наказу від 31 жовтня 2014 року №208, листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 вересня 2014 року №248/3/9/1/848, виписного епікризу ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошову винагороду у розмірі 8029,92 грн, передбачену постановою КМУ №158.

Також представник військової частини НОМЕР_1 пояснив, що у зв`язку з прийняттям Міністерством оборони України наказу від 02 лютого 2015 року №49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за №135/26580 (далі наказ МОУ №49) командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 листом від 19 березня 2015 року за №936 звернувся до директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України за роз`ясненням щодо виплати винагороди під час перебування на стаціонарному лікуванні полковнику ОСОБА_1 , який отримав травму в АТО.

Листом від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245, за підписом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_4 , військовій частині НОМЕР_1 надано відповідь, що оскільки полковник медичної служби ОСОБА_1 не був евакуйований у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в зазначених операціях, то він не має права на отримання винагороди за період з 31 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року.

На підставі роз`яснення начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 20 квітня 2015 року прийняв наказ за №110 «Про утримання виплаченої грошової винагороди за участь в антитерористичній операції», пунктом 1 якого зобов`язано начальника фінансово-економічної служби провести утримання виплаченої винагороди, зокрема, з полковника ОСОБА_1 у розмірі 8020,92 грн.

Не погоджуючись із зазначеним наказом в частині, що стосується ОСОБА_1 , останній звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Абзацом 1 пункту 2 постанови КМУ №158 установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Згідно абз. 2 пункту 2 постанови КМУ №158 (у редакції постанови КМУ від 10 вересня 2014 року №417) виплата винагороди здійснюється також під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях і заходах.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовцям за безпосередню участь в антитерористичних операціях здійснюється виплата винагороди під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях.

Оскільки позивач як військовослужбовець з 10 травня 2014 року по 20 липня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, під час участі в якій 13 липня 2014 року отримав травму й у зв`язку з цим в період з 31 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, то він мав право на отримання винагороди, яка фактично і була йому правомірно нарахована й виплачена, згідно пояснень сторін, у лютому 2015 року відповідно до указаної постанови Уряду.

Відтак, суд не погоджується та вважає безпідставними доводи відповідачів про наявність підстав для утримання з позивача виплаченої йому відповідно до абз. 2 пункту 2 постанови КМУ №158 винагороди.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідачі не довели суду наявності правових підстав у командира військової частини НОМЕР_1 приймати наказ про утримання з позивача виплаченої йому грошової винагороди за участь в антитерористичній операції.

Відповідачі в обґрунтування своєї позиції посилались на роз`яснення начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245, в яких міститься висновок про те, що полковник медичної служби ОСОБА_1 не має права на отримання винагороди за період з 31 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року, оскільки він не був евакуйований у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в АТО. При цьому в цьому листі робиться посилання на пункт 2 наказу Міністерства оборони України від 12 червня 2014 року №383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 червня 2014 року за №637/25414 (далі наказ МОУ №383).

Так, в абз. 1 пункту 2 наказу МОУ №383 (в редакції, чинній на час перебування позивача на стаціонарному лікуванні) зазначено, що винагороду слід виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)).

Згідно абз. 2 пункту 2 наказу МОУ №383 військовослужбовцям, евакуйованим у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в зазначених операціях і заходах, виплата винагороди здійснюється також під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Між тим, суд не погоджується з указаними доводами відповідачів з огляду на наведені вище положення постанови КМУ №158 (у редакції постанови КМУ від 10 вересня 2014 року №417), які не містять такої умови для виплати військовослужбовцю винагороди під час перебування його на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в антитерористичній операції як евакуацію такого військовослужбовця із зони антитерористичної операції саме у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в ній.

До того ж, наказ МОУ №383 втратив чинність 10 лютого 2015 року згідно з наказом МОУ №49.

Пунктом 1 наказу МОУ №49 затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно пункту 4 зазначеного Порядку винагорода виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

В зазначеній нормі відсутня така умова для виплати указаної винагороди як евакуація військовослужбовця із зони антитерористичної операції у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі в ній.

Посилання відповідачів про те, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки був прийнятий на підставі роз`яснення начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245 безпідставні з огляду також і на те, що указане роз`яснення не є нормативно-правовим актом, а носить лише роз`яснювальний та рекомендаційний характер.

До того ж, у зазначеному листі від 03 квітня 2015 року №248/3/9/1/245 не вказано про необхідність прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказу щодо утримання з позивача, призначеної та виплаченої йому винагороди.

В ході судового розгляду справи відповідачі не довели суду про наявність у командира військової частини НОМЕР_1 повноважень приймати наказ щодо утримання виплаченої грошової винагороди за участь в антитерористичній операції з військовослужбовця, якому таку винагороду безпідставно, на думку суб`єкта владних повноважень, було нараховано й виплачено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про утримання виплаченої грошової винагороди за участь в антитерористичній операції» від 20 квітня 2015 року №110 в частині зобов`язання начальника фінансово-економічної служби провести утримання виплаченої винагороди з полковника ОСОБА_1 в сумі 8020,92 грн.

Тому указаний наказ в указаній частині підлягає скасуванню.

Вирішуючи даний спір суд також керується й одним із найважливіших принципів адміністративного судочинства принципом верховенства права, відповідно до якого згідно частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Наведений принцип є конституційним (стаття 8 Конституції України) і означає пріоритет прав та свобод людини, справедливість і гуманізм у діяльності адміністративних органів.

Отже, вирішуючи адміністративні справи, суд має перш за все виходити із того, що людина, її права та свободи є найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права повинен втілюватись через діяльність судової влади.

Відповідно ж до завдання, яке сформульовано у наведеній вище частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, саме адміністративне судочинство спрямовано на захист прав, свобод, інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та їх посадових і службових осіб.

Статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначені повноваження суду при вирішенні справи.

Відповідно до частини другої цієї статті у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, і про скасування рішення чи окремих його положень.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та приходить до висновку про наявність правових підстав для його повного задоволення.

Керуючись статтями 2, 8, 69, 70, 71, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про утримання виплаченої грошової винагороди за участь в антитерористичній операції» від 20 квітня 2015 року №110 в частині зобов`язання начальника фінансово-економічної служби провести утримання виплаченої винагороди з полковника ОСОБА_1 в сумі 8020,92 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 26 червня 2015 року.