Справа № 2а-3973/10/1370
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 876/5652/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

представника позивача Рісної Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року у справі за позовом Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівської області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2010 року Приватне підприємство «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» (далі - Позивач, ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області, у якому просить

1) визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 10%) в сумі 34477,60 грн.;

2) визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 20%) в сумі 121823,41 грн.;

3) визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.03.2010р., яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 50%) в сумі 84011,52 грн.

В суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги в частині заміни терміну «визнати нечинними» на «визнати неправомірними». Також проведено заміну відповідача на правонаступника - Стрийську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - Відповідач, Стрийська ОДПІ).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перевірка була проведена неправомірно, на період нарахування штрафних санкцій щодо Позивача діяв мораторій у зв'язку з порушенням справи про банкрутство, а також Відповідачем неправомірно змінювались призначення платежів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що перевірка проведена правомірно, зобов'язання щодо сплати податків і зборів виникли під час дії мораторію, а не до його введення.

Постанову суду першої інстанції оскаржило ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий», подавши на неї апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Як обґрунтування апеляційної скарги вказує доводи позовної заяви.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Позивача, який просить задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне підприємство «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності 01.07.2002 року, і йому присвоєно .

Згідно Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 18297702 вбачається, що Приватне підприємство «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» є платником зазначеного податку.

Як вбачається з матеріалів справи ДПІ у Стрийському районі Львівської області було проведено невиїзну документальну перевірку ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» своєчасності сплати ПДВ за періоди жовтень-грудень 2008 року, січень-березень 2009 року, жовтень-листопад 2009 року.

За результатами проведення перевірки було складено Акт № 1448/15-2/32053949 від 11.03.2010 року, з якого вбачається, що перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість встановлено порушення п.п.5.3.1. п. 5.3. ст.5 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-111 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зі змінами та доповненнями та ст.9 Закону України «Про систему оподаткування від 25.06.1991 р. № 1251-Х11, внаслідок чого позивачем несвоєчасно сплачено наступні платежі:

- декларація № 57279 від 20.11.2008 року, платіж 83912 грн. при граничному терміні оплати 01.12.2008 р. - сплачений частково 24.04.2009 р., затримка 144 дн.

- декларація № 57279 від 20.11.2008 року, платіж 83912 грн. при граничному терміні оплати 01.12.2008 р. - сплачений 10.04.2009 р., затримка 130 дн.

- декларація № 59705 від 30.12.2008 року, платіж 84111 грн. при граничному терміні оплати 30.12.2008 р. - сплачений частково 28.04.2009 р., затримка 119 дн.

- декларація № 59705 від 30.12.2008 року, платіж 84111 грн. при граничному терміні оплати 30.12.2008 р. - сплачений частково 24.04.2009 р., затримка 115 дн.

- декларація № 68354 від 20.01.2009 року, платіж 99402 грн. при граничному терміні оплати 30.01.2009 р. - сплачений частково 30.04.2009 р., затримка 90 дн.

декларація № 68354 від 20.01.2009 року, платіж 99402 грн. при граничному терміні оплати 30.01.2009 р. - сплачений частково 28.04.2009 р., затримка 88 дн.

декларація № 6729 від 20.02.2009 року, платіж 64431 грн. при граничному терміні оплати 02.03.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №108/8 від 12.05.2009 р., затримка 71 дн.

декларація № 9108 від 20.03.2009 року платіж 30709 грн. при граничному терміні оплати 30.03.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №108/8 від 12.05.2009 р., затримка 43 дн.

декларація № 16917 від 21.04.2009 року, платіж 144339 грн. при граничному терміні оплати 14.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 38 дн.

декларація № від 19.11.2009 року, платіж 238291 грн. при граничному терміні оплати 14.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 38 дн.

декларація № 6729 від 20.02.2009 року, платіж 64431 грн. при граничному терміні оплати 14.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 38 дн.

декларація № 68354 від 20.01.2009 року, платіж 99402 грн. при граничному терміні оплати 14.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 38 дн.

декларація № 9108 від 20.03.2009 року, платіж 30709 грн. при граничному терміні оплати 14.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 38 дн.

декларація № від 21.12.2009 року, платіж 200437 грн. при граничному терміні оплати 31.12.2009 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 22 дн.

декларація № 16917 від 21.04.2009 року, платіж 144339 грн. при граничному терміні оплати 30.04.2010 р. - заява до суду «Про порушення справи про визнання банкрутом» №31/196 від 21.01.2010 р., затримка 12 дн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість 344776 грн. (по штрафних санкціях у розмірі 10%) в сумі 34477,6 грн.;

2) №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 121823,41 грн.

3) №/0 від 19.03.2010р., яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість. в сумі 84011,52 грн.

Суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Проте колегія суддів апеляційного суду з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

В матеріалах справи знаходяться виписки по рахунку ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий», які відображають, зокрема, платежі Позивача по сплаті податку на додану вартість:

- виписка за 24.04.2009 року (т.1, а.с.117) містить відомості про сплату 100 000,00 грн податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за 03/2009 року;

- виписка за 24.03.2009 року (т.1, а.с.120а) містить відомості про сплату 40 000,00 грн податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за 11/2008 року;

- виписка за 19.02.2009 року (т.1, а.с.121) містить відомості про сплату 10 000,00 грн податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за 12/2008 року;

- виписка за 10.04.2009 року (т.1, а.с.122) містить відомості про сплату 120 000,00 грн податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за 12/2008 року.

Натомість, згідно висновку податкового органу, що відображений в акті перевірки та згодом в уточнюючому розрахунку (т.1, а.с.175), податкові зобов'язання за ці періоди були сплачені значно пізніше:

- за 03/2009 року - 21.01.2010 року;

- за 11/2008 року - 24.04.2009 року та 28.04.2009 року;

- за 12/2008 року - 28.04.2009, 30.04.2009, 21.01.2010 року;

Таким чином, податковим органом самостійно змінено призначення платежів, визначених платником податків при їх сплаті, з метою погашення податкового боргу. Ці дії призвели до того, що до Позивача застосовано штрафні санкції за протермінування сплати податкового зобов'язання, при цьому нараховані коефіцієнти штрафу та кількість протермінованих днів не відповідають фактичних обставинам.

Неправильне тлумачення податковим органом чинного на той час законодавства та, відповідно, неправомірність подібних дій були встановлені зокрема в постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-184а11). Так, пунктом 7.7 статті 7 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181-III) визначено принцип рівності бюджетних інтересів. З цією метою визначено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) у рівних пропорціях. Зазначена норма не позбавляє платника права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181-III та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону. Право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181-III слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. Відповідно, Законом № 2181-III не визначено серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Порушення Відповідачем зазначених правових норм призвело до неправомірного застосування до Позивача штрафних санкцій, неправильного розрахунку останніх, а отже до неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Такі порушення були допущені Відповідачем при прийнятті усіх трьох податкових повідомлень-рішень від 19 березня 2010 року.

Крім того, при прийнятті оскаржуваних рішень, податковим органом не враховано період введення щодо Позивача мораторію на задоволення вимог кредиторів (т.2, а.с.56).

Згідно абзацу 24 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2343-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону Закон № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Так, згідно розрахунку (т.1, а.с.172, 173) штрафних санкцій за зобов'язаннями по деклараціях від 20.02.2009 року, 20.03.2009 року та 21.04.2009 року (граничний термін сплати 02.03.2009, 30.03.2009 та 30.04.2009 року відповідно), що були сплачені 12.05.2009 року, податковим органом розраховано 71, 43 та 12 протермінованих днів відповідно. Разом з тим, ухвалою Господарського суду Львівської області 30.04.2019 року щодо ПП «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, про який Відповідачу було відомо з 08.05.2009 року (т.2, а.с.56). Таким чином, Відповідач включив в розрахунок штрафних санкцій періоди, протягом яких згідно закону не застосовуються санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені порушення мали місце при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2010 року № /0 та податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2010 року № /0.

Невідповідність розрахунку штрафних санкцій матеріалам справи, зокрема платіжним дорученням та ухвалам про введення мораторію, також підтверджує висновок судово-економічної експертизи від 29.08.2014 року (т.2, а.с.24).

Якщо судом встановлено неправомірність частини рішення суб'єкта владних повноважень, але цю частину не може бути ідентифіковано та розраховано судом самостійно, рішення підлягає скасуванню в цілому. Отже, оскільки кожне з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень містить висновки, що не відповідають законодавству та порушують права Позивача, і суд не має можливості відділити ці висновки від правомірних, такі повідомлення-рішення підлягають скасуванню повністю.

Також на користь Позивача слід стягнути сплачений судовий збір: 10,20 грн в суді першої інстанції та 2404 грн в суді апеляційної інстанції, разом 2414,10 грн.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року у справі № 2а-3973/10/1370 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» задовольнити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 10%) в сумі 34477,60 грн.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області №/0 від 19.03.2010р. яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 20%) в сумі 121823,41 грн.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівської області №/0 від 19.03.2010р., яким визначено зобов'язання по податку на додану вартість (по штрафних санкціях у розмірі 50%) в сумі 84011,52 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «СЦ-Сервіс-Центр Стрий» (ідентифікаційний код 32053949) 2414 (дві тисячі чотирнадцять) гривень 10 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 26.06.2015 року