Справа № 826/9880/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2015 року № 826/9880/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1

про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу від 07 травня 2015 року, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25 травня 2015 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - Мінрегіон України, позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження ВП № 46667330 та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 07 травня 2015 року ВП № 46667330 (далі - оскаржувана постанова).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 26 травня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, третя особа).

05 червня 2015 року в судовому засіданні протокольною ухвалою замінено неналежного відповідача - Державну виконавчу службу України на належного відповідача - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС Мін'юсту України, відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії, вчинені відповідачем в рамках виконавчого провадження ВП № 46667330, є протиправними, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню, в зв'язку з тим, що існують поважні причини, які не дають можливості виконати рішення, яке зобов'язує боржника (позивача) виконати певні дії.

Поважними причинами, ну думку позивача, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права щодо застосування статті 37 Закону України «Про державну службу», що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В зв'язку з чим, Мінрегіон України 17.02.2015 звернувся через Вищий адміністративний суд України до Верховного Суду України. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.3015 допущено до провадження Верховного Суду України справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - для перегляду ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року. Ухвалою Верховного Суду України від 16.04.2015 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії; витребувано справу з Окружного адміністративного суду м. Києва; витребувано з Вищого адміністративного суду України матеріали за касаційною скаргою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Крім того, позивач вказує на те, що ні постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015, ні постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2015 ВП № 46667330, яку позивачем оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва, не визначено конкретної суми, яку необхідно Мінрегіон України виплатити ОСОБА_1.

Як наслідок, вказані вище обставини є, на думку позивача, поважними причинами, що не дають йому можливості виконати рішення суду, вимогу державного виконавця.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Департамент ДВС Мін'юсту України подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що державним виконавцем виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № 46667330 проведені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому, вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача до задоволення не підлягає.

Відповідач зокрема вказує на те, що рішення суду в строк встановлений державним виконавцем не виконано, а тому, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у відповідності до вимог ст. 11, ч. 2 ст. 75, ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» 07.05.2015 правомірно було винесено постанову про накладення на боржника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України штрафу в розмірі 680,00 грн.

В наданих запереченнях на позовну заяву, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Третя особа надала письмові пояснення, в яких зазначає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

26 лютого 2015 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330, копії якої направлено стягувачу - ОСОБА_1 та боржнику - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Таким чином, на думку третьої особи, державний виконавець встановивши, що боржник - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не виконав в добровільному порядку у визначений строк рішення суду правомірно застосував до боржника накладання штрафу в розмірі 680,00 грн., оскільки нездійснення посадовою особою - державним виконавцем своїх обов'язків, покладених на неї законом, призвело б до порушення прав стягувача, на користь якого боржнику потрібно вчинити певні дії, а саме, виплатити стягувачу грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008).

Стосовно наявності ухвали Верховного Суду України від 16.04.2015, третя особа вказує на те, що питання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 не вирішувалось.

Крім того, третя особа вказує на те, що звертаючись з заявою про відкриття виконавчого провадження у справі № 826/12447/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії до заяви було долучено оригінал довідки від 10.06.2008 № 814-153 виданої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України з зазначенням посадового окладу ОСОБА_1 в розмірі 1 785,00 грн.

За вказаних обставин, на переконання третьої особи, жодних причин чи підстав для невиконання рішення суду у боржника - Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не було, і накладання штрафу в даному випадку є видом відповідальності за невиконання самостійно рішення суду у строк визначений державним виконавцем.

В наданих письмових поясненнях, ОСОБА_1 просив в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, в судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2014 року у справі № 826/12447/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище судовим рішення, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, останнім 14 січня 2015 року (справа № 826/12447/14) було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2014 задоволено; постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.10.2014 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії задоволено; визнано протиправними дії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію; зобов'язано Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008).

09 лютого 2015 року Окружним адміністративним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 826/12447/14.

З заявою про відкриття виконавчого провадження, представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з проханням відкрити виконавче провадження та здійснити дії по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015, відповідно до якої Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008).

До заяви про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2015 представником ОСОБА_1 був доданий оригінал виконавчого листа № 826/12447/14.

На адресу Державної виконавчої служби України вказана вище заява була подана 20.02.2015.

За наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_1, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 26 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330 з примусового виконання виконавчого листа № 826/12447/14, виданого 09 лютого 2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Пунктом другим вказаної вище постанови, боржнику - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було встановлено строк для самостійного виконання рішення суду, а саме, семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Супровідним листом від 27.02.2015 вих. № М-2166/2.-378/12 на адресу боржника та стягувача відповідачем було направлено постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330 від 26.02.2015 для виконання та для відома відповідно.

Згідно інформації, наявної в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, боржником та стягувачем постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330 від 26.02.2015 було отримано 04.03.2015.

10 березня 2015 року Мінрегіон України звернулось з листом вих. № 7/8-2526 до Державної виконавчої служби України, в якому повідомляло про те, що виконавчий документ № 826/12447/14, виданий 09.02.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва, з об'єктивних причин не може бути виконаний, оскільки у виконавчому документі відсутня конкретна сума для виплати, зокрема не зазначено, яку саме суму 10 посадових окладів необхідно сплатити, що не дає можливості розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 10 посадових окладів.

Також вказаним вище листом відповідача було повідомлено про подання позивачем через канцелярію Вищого адміністративного суду України до Верховного Суду України заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 та про подання до канцелярії Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративного позову про визнання протиправними дій Державної виконавчої служби України в рамках виконавчого провадження ВП № 46667330 та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.02.2015 про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено під час розгляду справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2015 року (справа № В/800/904/15) допущено до провадження Верховного Суду України справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - для перегляду ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 квітня 2015 року (справа № 21-476а15) відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії; витребувано справу з Окружного адміністративного суду м. Києва; витребувано з Вищого адміністративного суду України матеріали за касаційною скаргою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року у справі № 826/4067/15 за позовом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330 від 26.02.2015 повністю відмовлено.

07 травня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП № 46667330 прийнято постанову про стягнення з боржника - Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України виконавчого збору в розмірі 2 040,00 грн.

07 травня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП № 46667330 прийнято постанову, якою за невиконання рішення суду по справі № 826/12447/14 на боржника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України накладено штраф у розмірі 680,00 грн. (оскаржувана постанова).

Супровідним листом від 08.05.2015 вих. № 46667330/2.-378/12 на адресу боржника та стягувача відповідачем було направлено постанову державного виконавця про накладення штрафу від 07.05.2015 до виконання.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 08 травня 2015 року на адресу боржника та стягувача відповідачем було направлено Вимогу державного виконавця № 378/12, якою від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вимагалось негайно виконати рішення суду згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва, виданого 09.02.2015 у справі № 826/12447/14, про що письмово повідомити відділ.

Пунктом другим вказаної вище вимоги, від боржника вимагалось надати в разі невиконання вказаного рішення суду у зазначені строки інформацію про причини невиконання рішення суду.

Не погодившись з діями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП № 46667330 та постановою про накладення штрафу від 07.05.2015 ВП № 46667330, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогами про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти вказані в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею першою Закону № 606-ХІV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606-ХІV).

Згідно з статтею 5 Закону № 606-ХІV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 13 частини 3 статті 11 Закону № 606-ХІV).

Частиною п'ятою статті 12 Закону № 606-ХІV передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до частини першої статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, суд своєю ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі від 26 травня 2015 року витребував від відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 46667330.

Із наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 46667330 встановлено, що Окружним адміністративним судом м. Києва 09 лютого 2015 року видано виконавчий лист по справі № 826/12447/14, яким зобов'язано Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008).

26 лютого 2015 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП № 46667330.

Боржнику запропоновано рішення суду виконати самостійно у семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

За невиконання боржником рішення суду, відповідачем постановою про накладення штрафу від 07.05.2015 на позивача було накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Листом від 10.03.2015 вих. № 7/8-2526 позивач повідомляв ДВС України про неможливість виконання рішення суду через те, що у виконавчому документі відсутня конкретна сума для виплати, зокрема не зазначено, яку саме суму 10 посадових окладів необхідно сплатити, що не дає можливості розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 10 посадових окладів.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що приписами ст. 34 Закону № 606-ХІV передбачена можливість звернення, зокрема, сторін виконавчого провадження до суду з заявою про роз'яснення відповідного рішення, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою.

Також, приписами ст. 36 Закону № 606-ХІV передбачена можливість звернення, зокрема, сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Аналогічні приписи містяться і в ст. 263 КАС України.

Як вбачається з наданої відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 46667330, з заявами про роз'яснення та/або про відстрочку або розстрочку виконання, про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення позивач не звертався.

З аналізу вказаного вище листа позивача від 10.03.2015 вих. № 7/8-2526, адресованого ДВС України, вбачається, що виконавчий документ № 826/12447/14, виданий 09.02.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва, з об'єктивних причин не може бути виконаний, оскільки у виконавчому документі відсутня конкретна сума для виплати, зокрема не зазначено, яку саме суму 10 посадових окладів необхідно сплатити, що не дає позивачу можливості розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 10 посадових окладів.

Втім, таке посилання позивача колегією суддів сприймається критично, оскільки до заяви про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2015 представником стягувача було додано оригінал довідки від 10.06.2008 № 814-153, виданої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України з зазначенням, станом на 10 червня 2008 року, посадового окладу ОСОБА_1 в розмірі 1 785,00 грн., що свідчить про те, що позивач обізнаний стосовно розміру місячного посадового окладу стягувача.

Як свідчать матеріали справи, станом на дату винесення відповідачем оскаржуваної постанови, тобто станом на 07 травня 2015 року, в той час коли 04.03.2015 боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2015 і якою був встановлений семиденний термін з моменту її отримання для самостійного виконання, рішення суду залишається невиконаним.

При цьому, ані в рамках виконавчого провадження, ані під час розгляду справи судом, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним дій з метою виконання рішення суду.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною п'ятою ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами частини другої ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно з частиною першою ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інші дві підстави (причини), на які посилається позивач в своєму позові та які зазначені ним в листі від 10.03.2015 вих. № 7/8-2526, адресованого ДВС України, не являються поважними для того щоб не виконувати рішення суду, вимогу державного виконавця.

Як було зазначено вище, в задоволенні адміністративного позову Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 46667330 від 26.02.2015 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2015 (справа № 826/4067/15) повністю відмовлено.

У той же час, ухвалою Верховного Суду України від 16.04.2015, якою відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії не було вирішено питання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 у справі № 826/12447/14.

Беручи до уваги викладені вище обставини справи та нормативне обґрунтування обов'язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач в рамках виконавчого провадження ВП № 46667330 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про обґрунтованість оскаржуваної постанови, а тому в задоволенні адміністративного позову має бути відмолено повністю.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено правомірність вчинених ним дій та прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до приписів п. 24 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат стосовно нього судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного позову Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко