Справа № 1570/6912/2012
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 1570/6912/2012

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Татарбунарського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив про скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що на підставі висновку службового розслідування по факту грубого порушення службової дисципліни наказом ГУМВС України в Одеській області від 26 вересня 2012 року №1936 його звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Позивач вважав своє звільнення з органів внутрішніх справ незаконним, а накази про звільнення протиправними, посилаючись на те, що 22 вересня 2012 року будучи у черговій відпустці він дійсно керував автомобілем, що належить його батькові, проте не перебував у стані алкогольного спяніння, а також не вчиняв будь-яких хуліганських дій відносно громадян ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, у якого працює його дружина.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ № 1936 від 26.09.2012 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_2 міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області. Скасовано наказ начальника головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 507 о/с від 03.10.2012 року в частині звільнення у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) старшого сержанта міліції ОСОБА_2 міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області 11 жовтня 2012 року. Зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Татарбунарський РВ ГУМВС України в Одеській області поновити старшого сержанта міліції ОСОБА_2 на посаді міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області. Стягнуто з Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату винесення рішення. Рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2014 року, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1936 від 26 вересня 2012 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_2.

Поновлено старшого сержанта міліції ОСОБА_2 на службі в органах Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

В іншій частині позовних вимог адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною постановою суду Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач старший сержант міліції ОСОБА_2 з квітня 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з 21 жовтня 2011 року перебував на посаді міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом Головного Управління МВС України в Одеській області №1936 від 26.09.2012 року міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію).

21 вересня 2012 року до начальника Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області з рапортами звернулися співробітники Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області з приводу виявлення ними факту грубого порушення правил дорожнього руху на своєму автомобілі міліціонером групи конвойної служби міліції старшим сержантом міліції ОСОБА_2, який на узбіччі дороги робив кругові розвороти на місці на автомобілі ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, що створювало небезпеку для цивільних громадян.

Також, до Татарбунарського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надійшов рапорт дільничного інспектора міліції молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_5 про те, що 21 вересня 2012 року, близько 17 год. 30 хв., проїжджаючи на службовому автомобілі по дамбі біля с. Дивізія, на узбіччі дороги побачив автомобіль НОМЕР_2 біля якого знаходився ОСОБА_2 Молодший лейтенант міліції ОСОБА_5 зупинився для можливої необхідності в наданні допомоги, проте підійшовши до ОСОБА_2 зрозумів, що він перебуває в стані алкогольного спяніння, одяг був брудним, а руки в подряпинах, які кровоточили. Від запропонованої ОСОБА_5 допомоги ОСОБА_2 відмовився, після чого ОСОБА_5 попередив про недопустимість керування автомобілем у такому стані.

Того ж дня до Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 А.М., про хуліганські дії у аптеці №2, що знаходиться по вул. Горького в м. Татарбунари. По вказаній адресі було направлено слідчо-оперативну групу, яка прибувши на місце події встановила, що правопорушником є ОСОБА_2, який помітивши правоохоронців спробував втекти, але був затриманий. В поясненнях ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного спяніння, намагався спровокувати бійку.

Крім того, до районного відділу надала пояснення цивільна дружина ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка підтвердила, що 21 вересня 2012 року ОСОБА_2, приїхавши до аптеки №2 за кермом автомобіля знаходився у стані алкогольного спяніння. В райвідділі ОСОБА_2 поводив себе агресивно, намагався втекти з приміщення відділу. На пропозицію проїхати до лікарні для встановлення стану спяніння ОСОБА_2 відмовився. Від надання пояснень щодо вищевказаних фактів порушень службової дисципліни ОСОБА_2 також відмовився.

З огляду на зазначене, по факту грубого порушення службової дисципліни співробітником Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області проведено службове розслідування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1936 від 26.09.2012 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновлення на службі є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Дисциплінарного Статуту, Закону України «Про міліцію», 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

За змістом ст. 14 Дисциплінарного Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування.

За наслідками службового розслідування по факту грубого порушення позивачем службової дисципліни складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області 24 вересня 2012 року.

Відповідно до висновку за результатами службового розслідування за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 та звернення колегії Міністерства внутрішніх справ України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012, порушення Присяги, наданої при прийомі на службу в ОВС, ігноруванні наказів, вказівок і розпоряджень МВС України та ГУМВС в області щодо неухильного дотримання транспортної дисципліни, що виразилося в керуванні 21.09.2012 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, образі громадян нецензурними словами в громадському місці, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування, ГУМВС України в Одеській області було запропоновано звільнити з органів внутрішніх справ міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Не погоджуючись з висновком службового розслідування позивач відмовився від ознайомлення із ним, про що було складено відповідний акт.

Наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 26 вересня 2012 року № 1936 за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 та звернення колегії Міністерства внутрішніх справ України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012, порушення Присяги, наданої при прийомі на службу в ОВС, ігноруванні наказів, вказівок і розпоряджень МВС України та ГУМВС в області щодо неухильного дотримання транспортної дисципліни, що виразилося в керуванні 21.09.2012 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, створення конфліктної ситуації, образі громадян нецензурними словами в громадському місці, що негативно вплинуло на імідж міліції, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування, наказом ГУМВС України в Одеській області № 1936 від 26.09.2012 року міліціонера групи конвойної служби міліції Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 03 жовтня 2012 року № 507 по особовому складу старшого сержанта міліції ОСОБА_2 з 11 жовтня 2012 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію).

Щодо факту порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме керування 21.09.2012 року автомобілем в стані алкогольного спяніння судом встановлено наступне.

Відповідно до висновку службового розслідування про зазначені вище обставини начальнику Татарбунарського РВ ГУМВС стало відомо з рапортів співробітників РВ, які рапортували про те, що 21.09.2012 року близько 17 год. 30 хв. дільничний інспектор міліції сектору ДІМ молодший лейтенант міліції ОСОБА_7, проїжджаючи на службовому автомобілі по дамбі біля с. Дивізія, на узбіччі дороги побачив автомобіль ВАЗ 2101 д/з 378-89 ОЕ червоного кольору біля якого ходив ОСОБА_2 Молодший лейтенант міліції ОСОБА_7 зупинився для можливої необхідності в наданні якої-небудь допомоги, проте підійшовши до ОСОБА_2 зрозумів, що він перебуває в нетверезому стані: від нього сильно пахло алкоголем, його мова була не чіткою; на зовнішньому одязі ОСОБА_2 були свіжі бурі плями схожі на кров, на голові була рана, яка кровоточила, руки також були в крові та бруді. Зрозумівши, що ОСОБА_2 допомоги не потребує, попередивши його про недопустимість в такому стані сідати за кермо автомобіля, ОСОБА_7 хотів забрати ключі від його автомобіля, але спробувавши завести автомобіль та впевнившись, що він зламаний та не заводиться, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_2 лягти в автомобілі проспатися і тільки тоді намагатися поїхати додому.

Однак, о 19 год. 30 хв. ОСОБА_2 на автомобілі ВАЗ 2101 д/з 378-89 ОЕ приїхав до аптеки №2, що знаходиться по вул. Горького м. Татарбунари, що підтверджується відео записом системою DVR-0404D, яка перебуває в черговій частині.

11 жовтня 2012 року, начальником ВДАІ Татарбунарського РВ ОСОБА_8 відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 №571698, в якому було зазначено, що 21.09.2012 року о 19 год. 30 хв. позивач керував автомобілем ВАЗ-21011 д.н.378089 ОЕ у м. Татарбунари по вулиці Горького напроти аптеки №2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння і від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в Татарбунарській ЦРЛ, а також від підпису та пояснень в протоколі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Водночас, на момент складання та затвердження висновку службового розслідування протокол про адміністративне правопорушення за фактом керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння відносно позивача не складався.

Отже, на час видачі наказів про звільнення позивача з ОВС вказані обставини не були підтверджені належними доказами.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.11.2012 року, яка набрала законної сили 04.12.2012 року, провадження у справі у справі №3/1508/1142/12р. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння) закрито - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З приводу фактів повідомлення мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 А.М., про хуліганські дії позивача в аптеці №2, що знаходиться по вул. Горького у м. Татарбунари та його поведінки в райвідділі (ОСОБА_2 поводив себе агресивно, намагався втекти з приміщення відділу, на пропозицію проїхати до лікарні для встановлення стану спяніння та надати пояснення щодо вищевказаних фактів порушень службової дисципліни ОСОБА_2 відмовився) судом встановлено, що 03.10.2012 року Татарбунарським РВ ГУ МВС України в Одеській області направлено до прокуратури Татарбунарського району матеріали ЖРЗПЗ №1840 від 21.09.2012 року по заяві мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 гр.ОСОБА_4 щодо неправомірних дій співробітника Татарбунарського РВ ОСОБА_2 та висновок службового розслідування по цим фактам.

Однак, постановою ст.помічника прокурора Татарбунарського району від 11.10.2012 року в порушені кримінальної справи за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 та висновку службового розслідування відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України відмовлено, у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Водночас, варто звернути увагу на той факт, що ГУ МВС України в Одеській області 03.01.2013 року зверталося з листом до прокурора Одеської області щодо здійснення перевірки законності та обґрунтованості прийнятого прокуратурою Татарбунарського району Одеської області рішення про відмову в порушені кримінальної справи та щодо опротестування постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.11.2012 року по справі №3/1508/1142/12 р.

Проте, листом від 25.01.2013 року прокуратура Одеської області повідомила начальника ГУ МВС України в Одеській області за результатами розгляду звернення від 03.01.2013 року, що питання законності постанови про відмову в порушені кримінальної справи належить до компетенції суду першої інстанції, у територіальній юрисдикції якого знаходиться орган, яким прийнято рішення, а підстав для оскарження постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22.11.2012 року по справі № 3/1508/1142/12 не має.

За змістом ст. 17 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року, на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, освітнім рівнем, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання.

На підставі ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Згідно п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Стосовно правомірності звільнення позивача за дискредитацію звання, слід зазначити, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Пунктом 66 Положення №114 визначено не окремий вид відповідальності працівника ОВС, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за п.66 Положення №114 є найсуворішою санкцією відповідальності працівника ОВС, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за п.66 Положення №114 може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення №114, може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Однак з висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_2 не вбачається, по-перше, того що позивач своїми навмисними діями скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, по-друге, відповідачами не доведено, що інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Крім того, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області №124 о/с від 12 березня 2013 року позивача було поновлено на посаді міліціонера групи конвойної служби міліції при Татарбунарському РВ ГУМВС України, а в серпні 2013 року переведено для проходження служби до Фрунзівського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

Під час нового розгляду даної справи, судом також встановлено, що з 22.10.2014 року позивач перебуває на посаді міліціонера-водія відділення №2 автотранспортного взводу батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України в Одеській області.

При цьому, відповідно до службової характеристики від 17.01.2015 року, старший сержант міліції ОСОБА_2 за період служби в ОВС зарекомендував себе з позитивного боку та постійно працює над підвищенням свого загальноосвітнього і професійного рівня.

Тобто з моменту події, яка описана у висновку службового розслідування, позивач, продовжуючи службу в органах внутрішніх справ, характеризується позитивно та завдяки своїм здібностям просувається по службі.

Таким чином, на підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1936 від 26.09.2012 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновлення на службі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі № 1570/6912/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 30 червня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян