Справа № 2а-14124/12/2070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/18769/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 р.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 р.

у справі № 2а-14124/12/2070

за позовом Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

до приватного підприємства «ДМ-Проект»

про накладення арешту на кошти, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - позивач, ДПІ у Московському районі м. Харкова) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до приватного підприємства «ДМ-Проект» (далі - відповідач, ПП «ДМ-Проект»), в якому просило суд накласти арешт на кошти з розрахункових рахунків, що належать ПП «ДМ-Проект».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 р., в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 27.10.2011 р. ПП «ДМ-Проект» має податковий борг перед бюджетом у сумі 228 886,81 грн. за несплату єдиного податку з юридичних осіб, який виник на підставі самостійно поданої відповідачем податкової декларації з вказаного податку № 12261 від 26.04.2012 р. на суму 241 823 грн.

У зв'язку зі сплатою відповідачем 13 000 грн., заборгованість складає 228 886,81 грн., що підтверджується обліковою карткою платника.

Вказані обставини слугували підставою для звернення податкового органу, із посиланням на підпункті 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, з позовом до суду у даній справі

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Таким чином, податкові органи в силу підпункту пункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про накладення арешту на кошти платника податку в разі відсутності в такого платника достатнього для погашення податкового боргу майна. Водночас така недостатність повинна бути встановлена станом не раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу.

При цьому сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Наведене пояснюється похідним характером адміністративного арешту майна (у тому числі коштів) як засобу забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань. Отже, арешт може стосуватися лише того майна (коштів), яке є необхідним для виконання певних зобов'язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Обставини ж застосування норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України повинні бути підтверджені під час судового розгляду.

При цьому відсутність відповідного майна повинно бути встановлено не взагалі, а саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, ефективність реалізації якого забезпечується спеціальними заходами, зокрема адміністративним арештом майна, у тому числі коштів. В іншому разі вимога про застосування арешту коштів буде передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред'явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним.

В даному випадку, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем не надано доказів ні відсутності у відповідача майна, ні наявності у відповідача майна, балансова вартість якого менше суми податкового боргу, ні відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням того, що податковим органом не вжито передбачених законом дій з проведення перевірки складу та структури активів платника податків, суди попередніх інстанцій дійшли вмотивованого висновку про не обґрунтованість заявлених ДПІ у Московському районі м. Харкова позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби - відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 р. у справі № 2а-14124/12/2070 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко