Справа № 2а-288/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/800/8392/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Олександрівської сільської ради Комінтернівського районного суду Одеської області, треті особи: ОСОБА_4, відділ містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області про визнання нечинним рішення,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року, позовні вимоги задоволено. Визнано нечинним рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28 квітня 2005 року №282-ІV в частині виділення ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,06 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, відповідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку ОСОБА_5 на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

28.04.2005 року Олександрівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області прийняла рішення №282-ІV, яким передала безкоштовно в приватну власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку, площею 0,06 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. На виконання рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28 квітня 2005 року ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 від 02 березня 2007 року на право власності на земельну ділянку, що розташована за вказаною вище адресою.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказали, що спірне рішення не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки до передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 проект відведення цієї ділянки не погоджувався у порядку, встановленому ст. 118 ЗК України.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4, як користувач земельної ділянки, звернулася до Олександрівської сільської ради з заявою про передачу ділянки у її власність. За результатами розгляду вказаної заяви, Олександрівською сільської радою прийнято рішення про її задоволення. Однак, у порушення вищенаведеної норми ч.2 ст. 118 ЗК України, земельна ділянка передана не на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Також, як вбачається з відповіді відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області та начальника відділу містобудування та архітектури Комінтернівської РДА, документи проекту землеустрою, відведення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки відсутні.

Тому, судами попередніх інстанцій вказано, що матеріалами справи не підтверджено наявність документації на передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказаний адміністративний позов подано в межах 6-ти місячного строку, оскільки про порушення свого права позивач дізналася у листопаді 2010 року, а з позовом до суду звернулася у березні 2011 року, отже підстави для застосування ст.100 КАС України відсутні.

Однак, колегія суддів вбачає за доцільне звернути увагу на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення з позовом), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суди першої та апеляційної інстанції задовольняючи позов, не звернули уваги на зазначені вище приписи закону та розглянули справу по суті позовних вимог, не дослідивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, поважність причин пропуску строку та наслідків пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановлених ст.100 КАС України.

При цьому, питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаними адміністративним позовом та відповідно наслідків пропуску позивачем пропущеного строку судом першої інстанції досліджено не було.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: