Справа № 803/1104/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Справа № 803/1104/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» (далі ТзОВ «ЛКПФ») звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинської області (далі Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень №, №, № від 08.05.2015 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.05.2015 року по податку на додану вартість щодо взаємовідносин позивача з ТзОВ «Укртранс-Порт» за листопад 2014 року в розмірі 2 093 237,98 грн. та в частині взаємовідносин з ТзОВ «Укрінтеко» за грудень 2014 року в розмірі 911 204,14 грн.; про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.05.2015 року по податку на прибуток щодо взаємовідносин позивача з ТзОВ «Укрінтеко» за грудень 2014 року в розмірі 1 724 017,32 грн. закрито, оскільки позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ з 15.04.2015 року по 20.04.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ЛКПФ» з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, із ТзОВ «Компанія НТТ», ТзОВ «Альдер Груп», ТзОВ «Укртранс-Порт» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, із ТзОВ «Укрінтеко» за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки був складений акт №1595/22-02/38272943 від 27.04.2015 року. На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ були винесені податкові повідомлення рішення від 08.05.2015 року №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 5 240 023 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 6 282 963 грн. грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 3 141 481,50 грн., всього 9 424 444,50 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 1 643 023 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 821 511,50 грн., всього 2 464 534,50 грн. за порушення п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України.

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про безтоварність операцій по правочинах, укладених із контрагентами ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», оскільки реальність, правомірність і відповідність господарських операцій діючому законодавству підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, зазначає, що посилання відповідача на акти перевірок контрагентів позивача не може бути підставою для збільшення ТзОВ «К.П. Верес» сум грошового зобовязання з ПДВ, оскільки позивач не несе відповідальності за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами.

З огляду на викладене, з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Луцькою ОДПІ 08 травня 2015 року № в розмірі 2 464 534,50 грн., № в розмірі 3 516 005,38 грн., № в розмірі 6 420 002,8 грн.

.Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві просив позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати в частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення крім взаємовідносин з ТзОВ «Укртранс-Порт» та ТзОВ «Укрінтеко».

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях позов не визнав. Додатково пояснив, що в ході перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій між ТзОВ «ЛКПФ» та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», а первинні документи складені позивачем та контрагентами не можуть братися до уваги як достовірні. Підтвердив, що доказів про прийняття податкових повідомлень-рішень відносно контрагентів позивача немає, як і доказів про порушення податкового законодавства, підробку документів, інші службові зловживання чи відкриті кримінальні провадження. Однак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення сформовані у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просить суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі наказу №786 від 14.04.2015 року про проведення перевірки та направлення від 14.04.2015 року №000614 Луцькою ОДПІ з 15.04.2015 року по 20.04.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ЛКПФ» з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, із ТзОВ «Компанія НТТ», ТзОВ «Альдер Груп», ТзОВ «Укртранс-Порт» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, із ТзОВ «Укрінтеко» за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки був складений акт №1595/22-02/38272943 від 27.04.2015 року. Перевіркою встановлені порушення п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України ТзОВ «ЛКПФ» завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 6 282 963 грн., в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 2 186 763 грн., за листопад 2014 року в сумі 3 488 730 грн., за грудень 2014 року в сумі 607 470 грн.; п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України ТзОВ «ЛКПФ» завищено відємне значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності (збитків) на суму 5 240 023 грн. та занижено податок на прибуток, що підлягає до сплати на загальну суму 1 643 023 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Луцької ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 08.05.2015 року №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 5 240 023 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 6 282 963 грн. грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 3 141 481,50 грн., всього 9 424 444,50 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 1 643 023 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 821 511,50 грн., всього 2 464 534,50 грн.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що не заслуговує на увагу суду висновок відповідача про порушення позивачем п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України по правочинах, укладених із контрагентами ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» та спростовується наступним.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені Податковим кодексом України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно приписів пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (робіт, послуг) (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

З аналізу положень підпунктів 198.6 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України виходить, що виникнення у платника податку на додану вартість права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення (фактичне відбуття) господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

При цьому щодо формування позивачем податкового кредиту з податку на прибуток підприємств слід зазначити наступне.

Порядок обчислення та сплати податку на прибуток підприємств до 01.04.2011 року регулювались Законом № 283/97-ВР, а з 01.04.2011 року ПК України.

Пункт 135.2. статті 135 вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених нормативно-правових законодавчих актів вбачається, що не можуть належати до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Разом з цим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи, іншими документами, передбаченими законодавством. Також з проаналізованих норм випливає, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Висновок Луцької ОДПІ про нереальність угод, укладених між ТзОВ «ЛКПФ» та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» базується на тому, що операції між ТзОВ «ЛКПФ»» та контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких видів робіт, послуг, постачання ТМЦ або здійснення діяльності. Про це свідчить відсутність у суб'єкта господарювання необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

У звязку з цим, перевіркою позивача зроблено висновок про те, що усі операції з ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак є нікчемними.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вищеназваний висновок про нереальність укладених між позивачем та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» договорів вважає неправомірним та спростовується наступним.

Щодо правовідносин позивача з ПП «ВКФ «Авента» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ПП «ВКФ «Авента» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №12/КП від 02.06.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити.

Також 01.07.2014 року між ПП «ВКФ «Авента» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №15/КП, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця сировину КОП (картонна основа палітурного картону), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

01.09.2014 року між ПП «ВКФ «Авента» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №18/КП, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця картонну гільзу, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ПП «ВКФ «Авента» до покупця ТзОВ «ЛКПФ» підтверджується видатковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 2 839 529 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 114).

Формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 2 839 528,99 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 113).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, повязані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «ЛКПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 1 а.с.147).

Всі поставлені товари були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, так як позивач є виробничим підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ПП «ВКФ «Авента» товари були оприходовані на склад ТзОВ «ЛКПФ, що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за вересень 2014 року та накладними на переміщення (том 1 а.с. 115-116, 170-197), по мірі необхідності переміщені на виробництво, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення (том 1 а.с. 170-197) та використані у виробництві картонно-паперової продукції, що підтверджується специфікаціями та виробничими звітами (том 1 а.с. 117-146) та згодом передані на склад готової продукції, що підтверджується актами приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (том 1 а.с. 148-169).

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, складського обліку, внутрішнього переміщення та використання товару у господарській діяльності.

Щодо правовідносин позивача з ПП «ТК «Амада» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ПП «ТК «Амада» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №14/КП від 01.07.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобовязується продати та передати у власність покупця товар, найменування якого вказується у видаткових накладних, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити.

На виконання умов вказаного договору у вересні 2014 року ПП «ТК «Амада» поставило ТзОВ «ЛКПФ» конденсатний насос КС 50-55-2 з двигуном та вакуумний насос УВН-04.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме насосів до покупця ТзОВ «ЛКПФ» підтверджується видатковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 378 840 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 100).

Формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 378 840 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 101).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, повязані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «ЛКПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 1 а.с.103).

Як встановлено судом, поставлене обладнання використовуватиметься ТзОВ «ЛКПФ» в ході своєї господарської діяльності, так як позивач є виробничим підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ПП «ТК «Амада» конденсатний насос КС 50-55-2 з двигуном та вакуумний насос УВН-04 були оприходовані на склад ТзОВ «ЛКПФ», що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за вересень 2014 року (том 1 а.с. 102).

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, його складського обліку.

Щодо правовідносин позивача з ПП «ТК «Асторія» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ПП «ТК «Асторія» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №20/КП від 01.09.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця мішки паперові склеєні НМ-100/51.5/9.0, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити. На виконання умов вказаного договору ПП «ТК «Асторія» протягом вересня 2014 року поставляло позивачу мішки паперові.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ПП «ТК «Асторія» до покупця ТзОВ «ЛКПФ» підтверджується видатковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 9 902 208,80 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 2 а.с. 111-113).

Формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 9 902 208,80 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 2 а.с. 108-110).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, повязані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «ЛКПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 2 а.с.132).

Всі поставлені товари були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, так як позивач є виробничим підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ПП «ТК «Асторія» товари були оприходовані на склад ТзОВ «ЛКПФ, що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за вересень 2014 року (том 2 а.с. 114-116), по мірі необхідності переміщені на виробництво, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення (том 2 а.с. 117-126) та використані у виробництві картонно-паперової продукції, що підтверджується виробничими звітами (том 2 а.с. 127-131) та згодом передані на склад готової продукції, що підтверджується актами приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (том 2 а.с. 133-250, том 3 а.с. 1-54).

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, складського обліку, внутрішнього переміщення та використання товару у господарській діяльності.

Щодо правовідносин позивача з ТзОВ «Альдер Груп» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТзОВ «Альдер Груп» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №25/КП від 31.10.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця мішки паперові склеєні НМ-100/51.5/9.0, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобовязується прийняти їх та оплатити.

Також 31.10.2014 року між ТзОВ «Альдер Груп» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №26/КП, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця сировину КОП (картонна основа палітурного картону), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

31.10.2014 року між ТзОВ «Альдер Груп» (продавець) та ТзОВ «ЛКПФ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №27/КП, відповідно до умов якого продавець зобовязується продавати та передавати у власність покупця крохмаль, клей, барвники та інші хімічні препарати, що використовуються у виробництві картонно-паперової продукції, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

Реальність проведення зазначених вище господарських операцій, а саме поставка товару ТзОВ «Альдер Груп» до покупця ТзОВ «ЛКПФ» підтверджується видатковими накладними за листопад 2014 року на загальну суму 12 559 427,32 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 3 а.с. 195-198).

Формування податкового кредиту за фактами цих покупок підтверджується податковими накладними за вересень 2014 року на загальну суму 12 559 427,32 грн., реєстр яких оглянуто в судовому засіданні (том 3 а.с. 192-194).

Відповідно до розділу ІІІ вказаних вище договорів, придбаний товар перевозився автомобільним транспортом до місця знаходження покупця. Всі витрати, повязані із навантаженням, транспортуванням та доставкою товару до пункту призначення, відносяться на рахунок продавця.

Також, всі товари по вищевказаних поставках приймалися відповідними працівниками ТзОВ «ЛКПФ» на підставі виданих їм довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, про що зроблені відмітки в журналі реєстрації довіреностей, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (том 3 а.с. 206).

Всі поставлені товари були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, так як позивач є виробничим підприємством, яке виготовляє картонно-паперову продукцію.

Отримані від ТзОВ «Альдер Груп» товари були оприходовані на склад ТзОВ «ЛКПФ, що підтверджується відомостями про партії товарів на складах за листопад 2014 року та накладними на переміщення (том 3 а.с. 199-205, 241-248, том 4 а.с. 1-28), по мірі необхідності переміщені на виробництво, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення (том 3 241-248, том 4 а.с. 1-28) та використані у виробництві картонно-паперової продукції, що підтверджується специфікаціями та виробничими звітами (том 3 а.с. 207-240) та згодом передані на склад готової продукції, що підтверджується актами приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (том 4 а.с. 29-232).

Вказаними документами, які оглянуті судом, підтверджується факт поставки та оприбуткування товару, складського обліку, внутрішнього переміщення та використання товару у господарській діяльності.

Крім цього, передача зазначених товарів, по мірі їх необхідності покупцю, відбувалася на складах ТзОВ «ЛКПФ». ТзОВ «Альдер Груп» орендувало складські приміщення у ТзОВ «ЛКПФ» за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 3 на підставі Договору суборенди (піднайму) №08/ОР від 01.11.2014 року та підтверджується Актом приймання-передачі майна в суборенду (піднайм) від 01.11.2014 року (том 3 а.с. 187-191).

Як встановлено судом отримані від ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» товари були використані позивачем в ході своєї господарської діяльності, а саме під час виробництва картонно-паперової продукції, що підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи копіями специфікацій, виробничих звітів, актів приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю.

Крім того, використання позивачем придбаних у контрагентів товарів та досягнення економічного ефекту у власній господарській діяльності підтверджується оглянутими судом та долученими до матеріалів справи звітом про фінансовий стан підприємства на 31.12.2014 року, звітом про обсяг поставок сировини за ІІ півріччя 2014 року, звітом про фінансові результати за 2014 рік, звітом про рух грошових коштів за 2014 рік, звітом про власний капітал за 2014 рік, примітками до річної фінансової звітності за 2014 рік, оборотами рахунку 361 (картонно-паперової продукції) за вересень-грудень 2014 року, прасами готової продукції, технологічними картами: по виготовленню картону покрівельного, по виготовленню картону для плоских шарів гофрованого картону К1 та паперу для гофрування Б0, по виготовленню картону коробкового, по виготовленню палітурного картону (том 5 а.с. 17-54).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулює Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку. Так, згідно з частиною 1 цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

На підтвердження виконання спірних операцій з поставки товарів придбаних позивачем у ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» підприємством подано договори, реєстри податкових та видаткових накладних, які містять всі обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати, як юридичну так і господарську сутність укладених правочинів, їхніх учасників, а також грошову складову вчинених господарських операцій, а відтак наявні дефекти форми, на які акцентує увагу Луцька ОДПІ, не є підставою для визнання цих документів недійсними.

Оглянуті копії перелічених первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості та не призвели до зміни в структурі активів платника податків.

Порушень в оформленні цих документів, які б могли слугувати про нереальність спірних операцій, судом не виявлено.

Крім того суд зазначає, що відсутність товарно-транспортних накладних або порушення порядку їх заповнення свідчить лише про недотримання норм законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем. Вказаний нормативно-правовий акт визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особа, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. При наявності інших документів, якими підтверджено факт відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, відсутність ТТН чи порушення при її заповненні не може спростовувати факту придбання нами товарів.

Як вказано вище, поставка товарів здійснювалась на умовах доставки постачальниками на склад покупця. Таким чином, ТзОВ «ЛКПФ» не може бути відповідальним за правильність заповнення ТТН, оскільки воно не було ні замовником автотранспортних послуг, ні особою, що здійснювала перевезення. Відтак, у нього не було необхідності складати та виписувати товарно-транспортні накладні.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Згідно з п.6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, всупереч наведеним вимогам, акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій вчинених позивачем з ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», натомість ґрунтується виключно на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Висновки Луцької ОДПІ про відсутність реального характеру відносин із ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» не підтверджуються належними і допустимими доказами, а ґрунтуються на аналізі лише баз даних податкового органу з відомостями про чисельність працюючих та податкової звітності з ПДВ, без фактичного зясування контролюючим органом реального майнового стану субєкта господарювання та перевірки його фінансово-господарської діяльності за період, коли виникли спірні правовідносини.

Ні в Акті перевірки Луцької ОДПІ, ні в судовому засіданні представником відповідача не представлено доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТзОВ «ЛКПФ» і ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії ТзОВ «ЛКПФ» та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган не дослідив та не взяв до уваги первинні документи, які надавалися позивачем під час проведення перевірки. Окрім того, в ході судового розгляду даної справи підприємством належними первинними документами підтверджено реальність вчинення господарських операцій між ТзОВ «ЛКПФ» та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що включений позивачем в податкові декларації податковий кредит з ПДВ та податку на прибуток підтверджений відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог законодавства, які оглянуті в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки факт поставки товарів та їх реалізації підтверджується відповідними бухгалтерськими документами про одержання цього товару, тому підстави для визнання укладених правочинів нікчемними, відсутні.

Крім того, ні відповідачем в акті перевірки чи в письмових запереченнях, ні представником відповідача в судовому засіданні не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що господарські операції між позивачем та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» суперечили чинному законодавству чи моральним засадам суспільства, або порушували публічний порядок.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 ГК України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем (податковим органом) не доведено суду, що господарські зобов'язання між позивачем та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Як встановлено судом, умови вищезгаданих договорів поставки сторонами були виконані, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та повязані з рухом активів, виконанням зобовязань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Крім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обовязку перевірки відповідності законодавству та дотримання постачальників товару вимог податкового законодавства, навіть якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку.

Діюче податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Як встановлено судом та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, між позивачем та ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» укладені господарські договори, факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, на момент укладення угод та їх виконання, позивач та його контрагенти були наділені належною господарською компетенцією, знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції із субєктами господарювання носили реальний характер, договори були виконані належним чином, товари були поставлені.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового органу. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Даний факт узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Відтак наявність ознак фіктивності у діяльності контрагента МПП «Богемія» чи порушення останнім правил здійснення господарської діяльності, порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку сама по собі не свідчить про нікчемність усіх правочинів, укладених товариством. Крім того, Європейський Суд з прав людини в рішенні також зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних.

Крім того відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсним договорів укладених позивачем з ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп», та в акті перевірки Луцької ОДПІ не зазначено і не підтверджено представником інспекції в судовому засіданні, чи винесено обвинувальні вироки щодо будь-кого з посадових осіб та чи притягнуто будь-кого з посадових осіб ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» до кримінальної відповідальності за злочини передбачені статтями 205, 212 Кримінального кодексу України щодо створення та господарської діяльності ПП «ТК «Амада», ПП «ВКФ «Авента», ПП «ТК «Асторія», ТзОВ «Альдер Груп» з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Таким чином, актом перевірки ТзОВ «ЛКПФ» не спростовано встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності вчинених позивачем правочинів, так як на думку суду, єдиним мотивом для висновку про нікчемність спірних правочинів є складені акт за результатами перевірки контрагента позивача, проведеної іншим податковим органом. Однак, в силу приписів статтей 8 і 19 Конституції України лише висновку одного органу державної податкової служби України про нікчемність вчинених платником податків правочинів є недостатнім для висновку іншого органу державної податкової служби України про порушення контрагентом такого платника податків законів з питань оподаткування.

Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами та не доведений факт порушення позивачем п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених Луцькою ОДПІ в акті документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ЛКПФ» обставин, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 08 травня 2015 року № в розмірі 2 464 534,50 грн., № в розмірі 3 516 005,38 грн., № в розмірі 6 420 002,8 грн. слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовився від стягнення сплаченого судового збору, тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статтей 138, 139, 185, 186, 198, 200 Податкового кодексу України, статтей 216, 228, 639 Цивільного кодексу, статті 207 Господарського кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати в частині податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 08 травня 2015 року № в розмірі 2 464 534,50 грн., № в розмірі 3 516 005,38 грн., № в розмірі 6 420 002,8 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 24 червня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич