Справа № 815/4306/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/14797/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, начальника Одеського гарнізону в особі житлової комісії Одеського гарнізону, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, Державної казначейської служби України, тертя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2014 року,
у с т а н о в и л а :
У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі МО України), начальника Одеського гарнізону в особі житлової комісії Одеського гарнізону, житлової комісії військової частини (далі ВЧ) НОМЕР_1 , житлової комісії ВЧ НОМЕР_2 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі КЕВ м. Одеси), Державної казначейської служби України (далі ДКС України), тертя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Зазначала, що вона як особа звільнена з військової служби і яка потребує поліпшення житлових умов, згідно з пунктом 8 статті 1 Закону України від 15 червня 2004 року № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (далі Закон № 1763-IV) має право на забезпечення житловим приміщенням протягом трьох років після звільнення.
Посилаючись на те, що в установлені Законом строки вона разом із сім`єю житлом забезпечені не були, просила: визнати неправомірними дії та бездіяльність ДКС України та МО України в особі підпорядкованих органів, установ і організацій, щодо обов`язку забезпечити її житлом протягом трьох років; зобов`язати МО України та підпорядкованих йому інших відповідачів забезпечити її житлом за рахунок коштів з Державного бюджету України в порядку, визначеному Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МО України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі Інструкція).
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.
Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню.
Судами встановлено, що в період проходження військової служби, рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_3 від 14 травня 2001 року № 4 ОСОБА_1 зарахована в чергу на отримання житла.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 29 грудня 2006 року № 071-пм позивач виключена зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України - у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_2 від 14 грудня 2006 року (протокол № 32) переведена у списки осіб, які мають право на позачергове отримання житла.
Згідно зі списками військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, та які користуються правом на позачергове отримання житла, позивач перебуває на квартирному обліку у складі сім`ї з 4 осіб під № 1121 у загальній черзі та під № 500 у пільговій.
Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у ОСОБА_1 відсутнє право на перевагу в отриманні житла перед особами, котрі за подібного статусу взяті на облік раніше.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком судів.
При цьому, варто зазначити, що Верховний Суд України вже розглядав справи з подібним предметом спору і здійснював такий розгляд як за правилами адміністративного так і цивільного судочинства (справи №№ 21-17а11 та 6-56019св10).
Виконуючи вимоги статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості рішення Верховного Суду України, колегія суддів виходить з того, що справа, яка переглядається, є адміністративною.
Такий висновок ґрунтується на публічності відносин, що заявлені до розгляду, оскільки у позові йдеться про обов`язок відповідача забезпечити житлом ОСОБА_1 не за правилами житлового законодавства чи у зв`язку з її перебуванням у службових відносинах, а в силу вимог Закону № 1763-IV та інших правових актів.
Переглядаючи рішення, колегія суддів погоджується з тим, що суди ґрунтували свої правові висновки відповідно до змісту пункту 8 статті 1 Закону № 1763-IV щодо забезпечення житловими приміщеннями осіб, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення.
В той же час, суди правильно послались на те, що в силу відсутності достатньої кількості квартир у гарнізоні, наявного бюджетного фінансування, недотриманням державою строків забезпечення житлом пільгових категорій протягом трьох років, серед осіб, які мають право позачергового отримання житла, утворилася окрема черга, сформована за правилами Житлового кодексу Української РСР, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, Інструкцією, а тому ОСОБА_1 не має переваг перед тими, хто взяті на облік раніше.
За наведених обставин, висновки судів про відмову у позові є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. Зокрема, посилання ОСОБА_1 на надання житла особам, які не зараховані до пільгової черги самі по собі, без встановлення неправомірної діяльності відповідачів щодо такого розподілу та порушеного у зв`язку з цим суб`єктивного права позивача не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини першої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан
А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов