Справа № 823/1516/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 червня 2015 року справа № 823/1516/15

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали адміністративного позову Корсунь-Шевченківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області до фермерського господарства «Фірма «КСВ», Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання договору недійсним та стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 у ОСОБА_1 окружний адміністративний суд надійшов позов Корсунь-Шевченківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (далі позивач) до фермерського господарства «Фірма «КСВ» (далі відповідач 1), Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області (далі відповідач 2) про:

визнання недійсним договору оренди землі від 08.02.2012, укладеного між відповідачами та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Городищенському районі 28.02.2012 за №001635;

стягнення в дохід місцевого бюджету Мліївської сільської ради через позивача 7746,66грн. збитків.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви зазначений відповідач є суб'єктом владних повноважень. Згідно з ч.2 ст.18, ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду. Однак позовна заява підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Ст.105 КАС України передбачені вимоги до форми та змісту адміністративного позову. Так, згідно з ч.4 адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення суб'єкта владних повноважень; зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення; стягнення з суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; інші вимоги у випадках, встановлених законом.

П.4 ч.1 ст.106 КАС України визначений обовязок зазначити у позовній заяві зміст позовних вимог згідно з ч.ч.4,5 ст.105 цього Кодексу та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Вказаних вимог позивач не дотримався.

З огляду на повноваження позивача, що є податковим органом, права звертатися в суд з вимогами про визнання правочину, предмет якого не перебуває в податкові заставі чи в умовно-адміністративному арештів діючим законоадвством не передбачено.

З аналізу ст.20 Податкового кодексу України вбачається, що права податкового органу передбачені нею та іншими законами.

Відповідно до підп.20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України він має право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Разом з тим, позовні вимоги стосуються стягнення збитків у формі невиконання податкового зобов'язання з орендної плати за землю (тобто кошти за правочином ще не отримано), оскільки умови договору оренди з приводу розміру такого податкового зобов'язання не у повній мірі, на думку позивача, відповідають вимогам діючого ПК України.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку згідно з п.288.1. ст.288 ПК України є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПК України).

Отже, положеннями ПК України передбачено, що питання встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди землі із визначенням розміру орендної плати в такому договорі.

Ні положеннями ПК України, ні Земельного кодексу України, ні закону України Про оренду землі від 06.10.1998 №161-XIV (далі Закон №161-XIV) не передбачено права податкового органу звертатися в адміністративний суд із вказаними у позові позовним вимогами.

Податковий орган відповідно до підп.191.1.1. п.19.1. ст.191 ПК України наділений повноваженнями здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом. Однак ініціативою вносити зміни до договорів оренди землі згідно з приписами Закону №161-XIV наділена одна із сторін цих договорів, якими в даному випадку є відповідачі.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 11.06.2013 за наслідками перегляду постанови Вищого адміністративного суду України у звязку з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм щодо сплати орендної плати за землю касаційним судом, орган державної податкової служби не може здійснювати владні (управлінські) функції, шляхом втручання у відносини сторін договору оренди землі. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України. За цими ж правилами розглядаються зазначені вимоги і в разі, якщо стороною правочину є суб'єкт владних повноважень, крім вимог про визнання недійсним адміністративного договору.

Суд звернув увагу, що позовні вимоги не є конкретизованими та обгрунтованими щодо визнання повністю недійсним договору оренди землі, а не окремий його пункт (про який зазначено у позові), а також чому позивач вважає збитками виплату орендної плати за умовами договору, а не за умовами ПК України.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Водночас, зі змісту позовної заяви неможливо встановити, про який саме вид недійсності правочину йдеться в позові.

Оскільки позовні вимоги не відповідають вимогам ст.ст. ст.105-106 КАС України, а позивач має право змінити предмет та підставу позову до розгляду справи по суті згідно з ч.1 ст.51 КАС України, з метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів суд дійшов висновку надати йому достатній строк для усунення недоліків позовної заяви та приведення її у сувору відповідність з вимогами ст.ст.105-106 КАС України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 105-106, ч.1 ст.108, 254-256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Корсунь-Шевченківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області до фермерського господарства «Фірма «КСВ», Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання договору недійсним та стягнення збитків залишити без руху.

2. Позивачу надати строк до 17 липня 2015 року для усунення недоліків позову шляхом надання суду позовної заяви з додатками, оформленої згідно з вимогами ст.ст.105-106 КАС України, з їх копіями відповідно до кількості учасників спору.

3. Розяснити, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

4. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана у Київський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції у 5 денний строк з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

5. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя А.М. Бабич