Справа № 461/13312/14а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 876/1166/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Електрон-БМВ» до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту ухвали та визнання недійсними договорів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрон-БМВ» (далі ТзОВ «Електрон-БМВ») звернулось в суд з позовом до Львівської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 4.2.2 ухвали Львівської міської ради № 3379 від 15.05.2014 року, визнати недійсними договори про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за землекористування №11076 (щодо земельної ділянки площею 0,2835 га, кадастровий номер :03:002:0018) та №11077 (щодо земельної ділянки площею 0,4990 га, кадастровий номер :03:002:0016).

Зазначає, що пункт 4.2.2 ухвали Львівської міської ради № 3379 від 15.05.2014 року про зобовязання ТзОВ «Електрон-БМВ» у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір про відшкодування недотриманих коштів за користування земельними ділянками та укладені на виконання вказаної ухвали договори про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за землекористування є протиправними, виходять за межі компетенції Львівської міської ради та суперечать вимогам діючого законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України, і були укладені позивачем під впливом тяжкої обставини, а тому мають бути визнані недійсними.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року позов задоволений.

Відповідач Львівська міська рада оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування істотних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що Львівська міська рада, приймаючи ухвалу № 3379 від 15.05.2014 року «Про внесення змін до ухвал міської ради від 27.05.199 № 244 та від 01.06.2011 № 538 і продовження ТзОВ «Електрон-БМВ» терміну оренди земельних ділянок на вул. Городоцькій, 156», діяла в межах норм чинного цивільного, земельного та податкового законодавства України. Також апелянт вважає, що відсутні правові підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки вони не суперечать вимогам закону, зокрема, Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства та його моральним засадам.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 01 вересня 2011 року між ТзОВ «Електрон-БМВ» (орендарем) та Львівською міською радою (орендодавцем) був укладений договір оренди земельної ділянки по вул. Городоцькій, 156 у м. Львові площею 0,4990 га (кадастровий номер :03:002:0016) для розширення існуючої автостоянки та її обслуговування. 27 квітня 2012 року між ТзОВ «Електрон-БМВ» (орендарем) та Львівською міською радою (орендодавцем) був укладений договір оренди земельної ділянки по вул. Городоцькій, 156 у м. Львові площею 0,2835 га (кадастровий номер :03:002:0018) для обслуговування автостоянки.

15 травня 2014 року Львівською міською радою прийнята ухвала № 3379 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 27.05.1999 року № 244 та від 01.06.2011 року № 538 і продовження ТзОВ «Електрон-БМВ» терміну оренди земельних ділянок на вул. Городоцькій, 156», на підставі якої 23 липня 2014 року між Львівською міською радою та ТОВ «Електрон-БМВ» укладений договір оренди землі (щодо оренди земельної ділянки площею 0,2835 га, кадастровий номер :03:002:0018) та зміни до договору оренди землі зареєстрованого у Львівській міській раді 01 вересня 2011 року за № З-1818 (щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,4990 га, кадастровий номер :03:002:0016).

Відповідно до п. 4.2.2. ухвали Львівської міської ради № 3379 від 15 травня 2014 року ТОВ «Електрон-БМВ» зобовязане у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір про відшкодування недотриманих коштів за користування земельними ділянками.

15.07.2014 року між Львівською міською радою та ТОВ «Електрон-БМВ» укладені договори про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за землекористування : № 11076 - щодо земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул. Городоцька, 156, площею 0,2835 га та № 11077 - щодо земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 156, площею 0,4990 га, відповідно до яких ТзОВ «Електрон-БМВ» зобовязане сплатити кошти в розмірі 87587,33 грн та 164 957,76 грн відповідно за фактичне землекористування за період з 15 травня 2014 року до дня укладення договору -15 липня 2014 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що пункт 4.2.2. оскаржуваної ухвали Львівської міської ради про зобовязання ТзОВ «Електрон-БМВ» укласти договір про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за землекористування суперечить вимогам діючого законодавства; оскаржувані договори є недійсними, оскільки вчинені ТзОВ «Електрон-БМВ» під впливом тяжкої обставини укладення договорів оренди земельних ділянок було поставлене відповідачем в залежність від підписання представником позивача оскаржуваних договорів № 11076 та № 11077 від 15 липня 2014 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини, приходить до висновку, що даний позов не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України). Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статтей 2 та 5 Земельного кодексу України міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин, а отже, як власник землі вільна у виборі субєкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки та способів і умов, при настанні яких погоджується на укладення договору оренди.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-493а14 та у постанові від 09.12.2014 року.

З аналізу позовних вимог ТзОВ «Електрон-БМВ» вбачається, що підставою звернення до суду є встановлення Львівською міською радою, як власником земельних ділянок, які позивач бажає орендувати, такої умови для укладення договору оренди земельної ділянки як укладення договору про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельними ділянками.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянутий за правилами КАС України.

Вирішуючи спір по суті, Галицький районний суд м. Львова залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта надання права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Не обговорюючи питання правильності застосування судом першої інстанції норм Земельного кодексу України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно суду, встановленого законом. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу ТзОВ «Електрон-БМВ» про його право звернутися до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 196, 198, 203, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року у справі № 461/13312/14-а скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: І.М. Обрізко

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 22.06.2015 року