Справа № 808/9482/14
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року 15:02Справа № 808/9482/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садового І.В.

за участю секретаря судового засідання Сірик К.Л.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Фізичної особи підприємця ОСОБА_3

до: Пологівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: скасування податкових повідомлень рішень від 11.09.2014 №, №, рішення № та вимоги №Ф-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2014 Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3Ф.) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, Пологівська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень рішень від 11.09.2014 №, НОМЕР_1, рішення № та вимоги №Ф-.

Ухвалою суду від 26.12.2014 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) для приведення її у відповідність до норм КАС України.

Ухвалою суду від 29.01.2015 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви до 17.02.2015.

Ухвалою суду від 17.02.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/9482/14, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 03.03.2015.

Провадження у справі неодноразово зупинялося за клопотанням сторін для надання додаткових доказів.

19.06.2015 провадження у справі поновлено.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 19.06.2015 на підставі ст.160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Зазначив, що в акті перевірки відсутнє викладення будь - яких конкретних фактів виявлених порушень діючого законодавства, які повинні бути викладенні чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку. Під час перевірки позивачем надані всі підтверджуючи та належним чином оформлені документи, що підтверджують здійснення позивачем фактичної фінансово - господарської діяльності на протязі 2012-2013 років по перевезенню вантажів автомобільним транспортом. Роботи були виконанні за допомогою автомобільного транспорту та за участю оформлених у позивача найманих осіб. Усі розрахунки проводились у безготівковій формі, понесені витрати та отриманий дохід підтверджено документально. Задекларований податковий кредит, повністю підтверджений податковими накладними та відомостями реєстру. Спірні податкові повідомлення - рішення від 11.09.2014 №, НОМЕР_1, рішення № та вимога №Ф- винесені відповідачем без урахування фактичних обставин, з порушенням норм діючого законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, з підстав, викладених у запереченнях на позов та додаткових поясненнях. Вважає висновки податкової про порушення позивачем п.177.2, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб на суму 4 898 грн. 70 коп., п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість всього у сумі 9 874 грн. 97 коп., п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 07.2010 №2464 VI, що призвело до заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 11 332 грн. 32 коп. обґрунтованими, а спірні рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) правомірними. Просить у задоволенні позову відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (р.н.о.к. НОМЕР_2) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 15.03.2012 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 15.03.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт перевірки від 22.08.2014 №1175/1702/НОМЕР_2 (далі акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення:

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який необхідно сплатити до бюджету на загальну суму 4 898 грн. 70 коп., в тому числі за 2012 рік - 835 грн. 99 коп. (5573,23 х 15%), та 2013 рік -4 062 грн. 71 коп. ( 27084,73 х 15%);

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та Порядку ведення книги обліку доходів та витрат затверджені наказом ДПА України від 24.12.2010 №1025;

- п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 07.2010 №2464 (далі Закон України від 08.07.2010 №2464-VI), що призвело до заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 11 332 грн. 32 коп., в 2012 році в розмірі 1 933 грн. 91 коп. (5573,23 х 34,7%) та в 2013 році в розмірі 9 398 грн. 41 коп. (27084,73 х 34,7%);

- п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, а саме встановлено заниження суми грошового зобовязання з податку на додану вартість всього у сумі 9 874 грн. 97 коп., в тому числі: за листопад 2012 року в сумі 1 469 грн. 60 коп., за лютий 2013 року в сумі 306 грн., за березень 2013 року в сумі 314 грн. 80 коп., за квітень 2013 року в сумі 340 грн., за серпень 2013 року в сумі 3 339 грн., за вересень 2013 року в сумі 4 105 грн. 57 коп.

Позивачем були подані до відповідача заперечення від 01.09.2015 на акт перевірки.

Згідно з висновком відповідача від 08.09.2014 №566/К/08-15-17-02 про результати розгляду заперечень, відображені в акті перевірки факти порушень визнані правомірними, а заперечення позивача на акт перевірки необґрунтованими.

На підставі матеріалів перевірки відповідачем винесені:

- податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 №, яким за порушення п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6 123 грн. 38 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 4 898 грн. 70 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 224 грн. 68 коп.;

- податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 №, яким за порушення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (робіт, послуг) у розмірі 12 343 грн. 72 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 9 874 грн. 97 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2 468 грн. 75 коп.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 11.09.2014 №Ф- на суму 11 332 грн. 32 коп. та рішення від 11.09.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України від 08 07.2010 № 2464 VI у розмірі 11 332 грн. 32 коп. та застосовані штрафні санкції у розмірі 663 грн. 32 коп.

Не погодившись з прийнятими спірними рішеннями та вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

І. Щодо донарахування позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (далі ПДФО) та єдиного соціального внеску (далі ЄСВ).

Так, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 15.03.2012 по 31.12.2013, відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації, податковою встановлено розбіжності, а саме: в 2012 році занижено суму валового доходу на 3 703 грн. 23 коп. та в 2013 році на 27 084 грн. 73 коп.

При перевірці показників декларацій про майновий стан і доходи за 2012 рік (вх.№ від 16.04.2013) та 2013 рік (вх.№ від 06.02.2014), встановлено, що позивачем занижено дохід у 2012 році на суму 3 703 грн. 23 коп. та у 2013 році на суму 12 231 грн. 61 коп.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 отримав від Фонду загальнообов'язкового державного страхування дотації на створення робочих місць у 2012 році суму 3 702 грн. 23 коп. та у 2013 році на суму 12 231 грн. 61 коп., що підтверджується наданими банківськими виписками, проте позивач не відобразив зазначені кошти у книзі обліку доходів та витрат за 2012 рік за період з березня по грудень, за 2013 рік за період з січня по грудень 2013 року (стор.9 акту перевірки).

Факт отримання дотацій підтверджується наданою позивачем бухгалтерською довідкою, відповідно до якої позивач зазначає, що дійсно отримав у 2012 році суму 3 703 грн. 23 коп. та у 2013 році суму 12 231 грн. 61 коп. на дотаційне місце ОСОБА_4 на випадок безробіття та не включив зазначені суми до складу валового доходу.

Відповідно до п.3 Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 №1, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2001 за №75/5266, дотація - це кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, надані роботодавцю, що створює додаткові робочі місця для працевлаштування безробітних за направленням державної служби зайнятості, на покриття витрат на заробітну плату прийнятих на них осіб.

Відповідно до пп.164.2.17 «г» п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно з п.164.3 Податкового кодексу України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, до складу загального оподатковуваного доходу зараховується виручка, що надійшла фізичній особі - підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі, а саме: виручка у вигляді безготівкових грошових коштів, що надійшли на банківський рахунок чи в готівковій формі безпосередньо підприємцю чи його працівникам на місці здійснення розрахунків (в т.ч. відсотки банку); виручка в натуральній (не грошовій формі); суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів господарювання за договорами цивільно- правового характеру за порушення умов договорів та інші доходи, які пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Таким чином, кошти, отримані фізичними особами - підприємцями (роботодавцями) від Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України у вигляді дотацій на створення робочих місць для працевлаштування безробітних за направленням державної служби зайнятості повинні бути включені до валового доходу фізичних осіб - підприємців (роботодавців).

Також перевіркою встановлено, що в 2013 році до декларації про доходи та майновий стан № від 06.02.2014 ФОП ОСОБА_3 не включено дохід від надання транспортних послуг, що підтверджується виписками банку по розрахунковому рахунку №3867 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 14 853 грн. 12 коп.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що вищевказана сума була встановлена перевіряючими шляхом різниці між сумою усіх грошових коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок підприємця за транспортні перевезення, без ПДВ - 379 501 грн. 10 коп. та сумою відображеною у декларації у вигляді доходу - 364 648 грн.

Позивач зазначив, що планова документальна перевірка ФОП ОСОБА_3 проводилася за період з 15.03.2012 по 31.12.2013. Наприкінці 2012 року, позивач виконав роботу (здійснив грузоперевезення) для - ТОВ «Енергозбереження» - акт виконаних робіт від 24.12.2012 на суму 375 грн. без ПДВ, ДП «САНГРАНТ-ПЛЮС» - акт виконаних робіт від 31.12.2012 на суму 2 743 грн. без ПДВ та ПАТ «Пологівський ОЕЗ» - акт виконаних робіт від 31.12. 2012 на суму 13 455 грн. 80 коп. без ПДВ.

В зв'язку з тим, що календарний рік завершувався, а послуги були фактично надані, що підтверджується оформленими документами, позивач включив отриманий дохід до книги та до декларації про доходи за 2012 рік (сторінка 9 книги). В зв'язку з тим, що наприкінці року банки працюють в особливому режимі, оплату за отримані послуги позивач отримав лише 04.01.2013. Таким чином, грошові кошти у розмірі 16 573 грн. 80 коп. відображені як дохід та включені до декларації за 2012 рік (коли фактично були виконанні роботи), а оплата за ці роботи зарахована на розрахунковий рахунок лише 04.01.2013.

Також, зазначає позивач, наприкінці 2013 року він виконав роботу (здійснив грузоперевезення) для ПАТ «Пологівський ОЕЗ») - акт виконаних робіт від 31.12.2013 на суму 1 720 грн. 65 коп. без ПДВ. В зв'язку з закінченням календарного року ФОП ОСОБА_3 включив отриманий дохід до книги та до декларації про доходи за 2013 рік (сторінка 21 книги). Наприкінці року банки працюють в особливому режимі, оплату за отримані послуги позивач отримав лише 08.01.2013.

Таким чином, зазначає позивач, різниця між вищезазначеними сумами 16 573 грн. 80 коп. та 1 720 грн. 65 коп. і склала суму невідповідності, а саме 14 853 грн. 10 коп., а тому в діях позивача відсутні факти не включення отриманих доходів від господарської діяльності до податкової декларації.

З цього приводу судом встановлено, наступне.

Позивачем на перевірку надавались такі ж копії книги обліку доходів та витрат, що і в судовому засіданні 08.04.2015. Проте, позивачем внесено до податкової декларації про доходи та майновий стан за 2013 рік, яка зареєстрована за № від 06.02.2014 недостовірні відомості. Подання недостовірних відомостей позивачем у декларації встановлено при перевірці доходів платника податку, відповідно до банківських виписок про рух грошових коштів по банківському рахунку ПАТ «Приватбанк» № (належним чином завірені копії надані суду листом від 07.04.2015 №332/08-01-10-02).

Тобто відомості книги №10, яку позивач веде та зберігає самостійно, та відомості декларації про майновий стан, яку позивач також формує самостійно, співпадають, проте надані на перевірку копії виписок по банківському рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» №, належним чином завірені головним бухгалтером ПАТ КБ «Приватбпнк», ОСОБА_5 мають розбіжності з відомостями позивача.

Відповідно до декларації позивача про майновий стан дохід, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування в 2013 році складає 364 648 грн., тоді як згідно з виписками банку дохід за 2013 рік складає 379 501 грн. 12 коп. (розбіжність 14 853 грн. 12 коп.).

Згідно з п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, суд погоджується з висновком податкової, що в 2013 році до декларації про доходи та майновий стан № НОМЕР_3 від 06.02.2014 ФОП ОСОБА_3 неправомірно не включено дохід від надання транспортних послуг на підставі виписок банку по розрахунковому рахунку №3867 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 14 853 грн. 12 коп., та дохід від дотацій на створення робочих місць, які зазначені у банківських виписках і які не оприбутковані в книзі обліку доходів та витрат за період з березня по грудень 2012 року на суму 3 703 грн. 23 коп. та за період з січня 2013 року по грудень 2013 року на загальну суму 12 231 грн. 61 коп., чим порушено п. 177.10. ст.177 Податкового кодексу України.

Позивач у судовому засіданні фактично визнав, що доходи, отримані від дотацій на створення робочих місць повинні включатися до суми отриманого доходу. Але, як вважає позивач, у звязку з тим , що суми виплаченої заробітної плати найнятим особам не включалась підприємцем до складу витрат, розмір чистого оподаткованого доходу не був занижений.

Також, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням позивачем господарської діяльності за період з 15.03.2011 по 31.12.2013, відображених у додатку 5 до податкових декларацій про майновий стан і доходи, виявлені розбіжності у сумі 1 870 грн. за 2012 рік, в результаті чого позивачем завищено валові витрати на 1 870 грн. Перевіркою показників додатку 5 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік (вх. № від 16.04.2013) встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу валових витрат за 2012 рік віднесено податок на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат доходів у сумі 1 870 грн.

Зазначене підтверджується документами, наданими позивачем на перевірку: банківською випискою про рух коштів по рахунках відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», первинних документів, а саме: рахунків - фактур, отриманих податкових та видаткових накладних за період з 15.03.2012 по 31.12.2012, книги обліку доходів та витрат форми №10.

Згідно з пп.139.1.6 п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України до витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку відносяться суми податку на прибуток, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів.

Як зазначалося вище, статтею 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат фізичної особи - підприємця, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, п.138.6-138.9, пп.138.40.2-138.10.4 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України.

Згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу витрат приватного підприємця відносяться витрати, що документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з одержанням доходів звітного періоду.

Тобто до складу витрат можуть бути віднесені тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі, отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Отже, вказані вище витрати на сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 870 грн., в тому числі за 2012 рік 1 870 грн., які включені до декларації про доходи за 2012 рік понесені неправомірно, чим порушено п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України.

Позивач у судовому засіданні погодився з висновком відповідача про завищення валових витрат за 2012 рік з податку на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат доходів у сумі 1 870 грн.

Таким чином, суд погоджується з висновком податківців про заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб, яку необхідно сплатити до бюджету на загальну суму 4 898 грн. 70 коп., в тому числі за 2012 рік 835 грн. 99 коп. (5573,23*15%), та 2013 рік 4 062 грн. 71 коп. (27084,73*15%).

Вищезазначені порушення (заниження отриманих доходів) стали підставою і для донарахування сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 11 332 грн. 32 коп.

Так, в акті перевірки зазначено, що перевіркою ведення обліку сум, на які нараховуються єдиний внесок, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 занижено суми валового доходу та завищено суми валових витрат у книзі доходів та витрат, чим допущено викривлення сум нарахованого єдиного внеску та порушено п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 № 2464 VI (стор.16 акту перевірки).

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено, що в результаті допущених порушень податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб, у позивача виникло заниження чистого оподатковуваного доходу, який підлягає оподаткуванню за 2012 рік 5 573 грн. 23 коп., та 2013 рік 27 084 грн. 73 коп. Зазначене порушення спричинило недонарахування сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в 2012 році в розмірі 1 933 грн. 91 коп. (5573,23*34,7%) та в 2013 році в розмірі 9 398 грн. 41 коп. (27084,73*34,7%) чим порушено п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 № 2464 VI.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464 VI платник єдиного внеску зобов'язаний: вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідальність передбачена п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464 VI, відповідно до якого орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про правомірність висновків податкової про порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який необхідно сплатити до бюджету на загальну суму 4 898 грн. 70 коп., в тому числі за 2012 рік - 835 грн. 99 коп. та 2013 рік - 4 062 грн. 71 коп.; п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та Порядку ведення книги обліку доходів та витрат затверджені наказом ДПА України від 24.12.2010 №1025; п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08 07.2010 №2464, що призвело до заниження сум єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 11 332 грн. 32 коп., в 2012 році в розмірі 1 933 грн. 91 коп. та в 2013 році в розмірі 9 398 грн. 41 коп.

Отже, податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 6 123 грн. 38 коп., вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 11.09.2014 №Ф- на суму 11 332 грн. 32 коп. та рішення від 11.09.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 11 332 грн. 32 коп. та застосовано штрафні санкції у розмірі 663 грн. 32 коп. є правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

ІІ. Щодо донарахування позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Так, в акті перевірки зазначено, що при перевірці показників податкових декларацій з податку на додану вартість вх.№900656180 від 15.01.2013, вх.№ НОМЕР_4 від 19.03.2013, вх. № НОМЕР_5 від 21.04.2013, вх. № НОМЕР_6 від 11.05.2013, вх. № НОМЕР_7 від 15.09.2013, вх. № НОМЕР_8 від 13.10.2013 встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 9 874 грн. 96 коп., в тому числі: за листопад 2012 року в сумі 1 469 грн. 60 коп., за лютий 2013 року в сумі 306 грн., за березень 2013 року в сумі 314 грн. 80 коп., за квітень 2013 року в сумі 340 грн., за серпень 2013 року в сумі 3 339 грн., за вересень 2013 року в сумі 4 105 грн. 57 коп.

ФОП ОСОБА_3 у листопаді 2012 року придбав дизельне пальне у ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» (код ЄДРПОУ 96) та відобразив по зазначеній господарській операції податковий кредит, проте кредит позивач поділив частками по періодам: листопад 2012, лютий 2013, березень 2013, квітень 2013, серпень 2013 та вересень 2013 року.

Факт поділу податкового кредиту суми господарської операції по одній податковій накладній за періодами не заперечується позивачем, та підтверджується наданими до суду бухгалтерськими довідками, відповідно до яких позивач зазначає, що придбавав паливо у ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» по податковій накладній №2211552/0006 від 22.11.2012 та відносив (розподіляв) податковий кредит за місяцями: листопад 2012 року в сумі 1 469 грн. 60 коп., за лютий 2013 року в сумі 306 грн., за березень 2013 року в сумі 314 грн. 80 коп., за квітень 2013 року в сумі 340 грн., за серпень 2013 року в сумі 3 339 грн., за вересень 2013 року в сумі 4 105 грн. 57 коп. по мірі використання пального у своїй господарській діяльності.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При цьому, згідно з абз.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї статті , має відємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а вразі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту акта перевірки, він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства.

ФОП ОСОБА_3 при розгляді справи, надав суду належні докази, які повністю підтверджують реальність операцій щодо придбання дизельного палива, документи, які підтверджують його оприбуткування та облік та подальше використання в господарській діяльності.

Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність правопорушення з боку позивача при формуванні податкових зобовязань з податку на додану вартість, у звязку з чим спірне податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 12 343 грн. 72 коп., є необґрунтованими та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Пологівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень рішень від 11.09.2014 №, №, рішення № та вимоги №Ф-,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 № Пологівської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 12 343 грн. 72 коп., у тому числі: за основним платежем у сумі 9 874 грн. 97 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями) у сумі 2 468 грн. 75 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 70600, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 096 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Садовий