Справа № 22-а-9069/11
Суддя: Семенцов Ю. В.
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-9069/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія15Доповідач у 2 інстанціїСеменцов
ПОСТАНОВА

Іменем України

04серпня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Оношко Г.М., Семенцова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 р. позивач звернулась до суду із адміністративним позовом, який мотивувала тим, що мешкає і працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю у м.Вишгороді і відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як особа, яка працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці. Вказувала, що відповідач виплачує їй через 3-тю особу підвищення до заробітку у меншому розмірі ніж встановлено законом, а її звернення до відповідача про перерахунок заробітку залишене без задоволення, у зв»язку з чим просила стягнути з відповідача підвищення до заробітку згідно вимог закону за 1999-2008 роки у розмірі 22832,22 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2009 року позов задоволено. Зобовязано відповідача нарахувати позивачці недоотриману доплату працюючому в зоні радіоекологічного контролю з 2007 року по 2008 рік.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задовленні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач мешкає в м.Вишгород Київської області, яке віднесене законом до території посиленого радіоекологічного контролю, працює на посаді медичної сестри у Дилерській районній лікарні і відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як пенсіонер, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці на 25 % від суми мінімальної зарплати.

Проте вказане підвищення оплати праці виплачувалася позивачу за місцем його роботи у 1999-2006 р. на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. в значно меншому розмірі в твердій грошовій сумі, що є порушенням його прав.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що виплата підвищення до заробітку пенсіонеру, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, поскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, віповідно до п.5 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 р., соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами організаціями.

Віповідно до п.6 вказаного Порядку підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, пов»язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обов»язок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лежить на підприємствах, установах, організаціях, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про задоволення позову.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст.39 вказаного Закону, а відтак висновки суду не ґрунтуються на законі.

Також відповідач у своїй апеляційній скарзі наполягав на застосуванні ст.99 КАС України, щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 2056 КАС України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 червня 2009 року скасувати і ухвалити нову постанову.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Копію постанови направити учасникам справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 КАС України. Постанова апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :