Справа № 826/852/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/852/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Бистрик Г.М.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа: Державне підприємство «Поділляторф», про стягнення коштів за податковим боргом,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у місті Хмельницькому Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, де третя особа: Державне підприємство «Поділляторф», та просила стягнути з відповідача кошти за податковим боргом ДП «Поділляторф» в сумі 191304,86 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на податковому обліку в ДПІ у м. Хмельницькому знаходиться ДП «Поділляторф», яке відповідно до положень статуту засноване на державній власності на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 2007 року №689 «Про утворення Державного концерну «Укрторф», входить до складу Державного концерну «Укрторф» та належить до сфери управління Міненерговугілля України.

При цьому, за ДП «Поділляторф» обліковується податковий борг у сумі 191 304,86 грн., у тому числі з податку на прибуток у розмірі 73 454,37 грн., за земельним податком з юридичних осіб в сумі 103 447,08 грн., З податку з власників транспортних засобів-юридичних осіб у сумі 9 162,58 грн., з податку на додану вартість - 410,77 грн. та з податку на доходи фізичних осіб - 4 830,06 грн.

За твердженням податкового органу, вжиті ним заходи з погашення податкового боргу третьої особи, як от направлення податкової вимоги, складання актів опису активів, на які поширюється право податкової застави, стягнення податкового боргу з рахунків платника податків на підставі рішення суду та оформлення інкасових доручень не призвели до позитивних результатів, а тому він звернувся до суду з позовом про стягнення спірної суми податкового боргу в судовому порядку з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання позивачем обов'язкового порядку погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, позбавляє його правових підстав до звернення з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно пунктів 87.1, 87.2 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пункт 87.5 статті 87 ПК України передбачає, що у разі якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.

За приписами пункту 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У відповідності до пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 96.2 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Пункт 96.3 статті 96 ПК України встановлює, що відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що положення пунктів 96.2 та 96.3 статті 96 Податкового кодексу України підлягають застосуванню лише після вчинення податковим органом заходів, передбачених статтею 95 цього Кодексу, в саме: у разі, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено.

Як вбачається з матеріалів справи, факт наявності у ДП «Поділляторф» суми податкового боргу та її розмір сторонами не заперечуються.

З метою стягнення вказаного податкового боргу з ДП «Поділляторф» податковим органом було вжито наступні заходи: складено Акт опису активів, на які поширюється право податкової застави від 25 листопада 2008 року №69 та Акт опису майна від 17 грудня 2012 року №271; прийнято рішення про погашення усієї суми податкового боргу від 30 липня 2012 року №1 та від 24 лютого 2014 року №12; надіслано банку платіжні вимоги про стягнення сум податкового боргу на підставі судових рішень; подано до суду позови про стягнення з рахунків ДП «Поділляторф» коштів в рахунок погашення податкового боргу, за результатами чого постановами Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2010 року, від 11 травня 2011 року, від 25 лютого 2014 року, від 10 листопада 2014 року задоволені вимоги ДПІ у м.Хмельницькому та стягнуто з рахунків третьої особи відповідні суми податкового боргу; подано до суду позови про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, внаслідок чого постановами Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року та від 09 лютого 2012 року позивачу надано дозвіл на податкового боргу ДП «Поділляторф» за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

При цьому, досліджуючи наявність правових підстав для стягнення податкового боргу ДП «Поділляторф» за рахунок Міненерговугілля України, колегія суддів встановила, що ДПІ у м.Хмельницькому не надано доказів того, що отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна ДП «Поділляторф», не покриває його суму податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, так само як і не надано доказів продажу майна ДП «Поділляторф», внесеного у податкову заставу та доказів відсутності у третьої особи іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Водночас, в апеляційній скарзі податковим органом не заперечується, що на момент звернення з даним адміністративним позовом у ДП «Поділляторф» була наявна дебіторська заборгованість у розмірі 48 грн., однак посилаючись на те, що вказана сума недостатня для погашення податкового боргу в повному обсязі, податковим органом не вжито заходів щодо стягнення цих сум з дебіторів боржника з метою погашення податкового боргу підприємства.

Відповідно до ч.6 ст.71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За приписами ч.2 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Відомості про наявність у ДП «Поділляторф» дебіторської заборгованості у розмірі 48 грн. податковим органом були подані лише до суду апеляційної інстанції, при цьому позивачем не було наведено обґрунтованих та достатніх підстав неможливості надання таких до суду першої інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що дані докази не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

Наведене, у свою чергу, свідчить про недоведеність вжиття ДПІ у м. Хмельницькому всіх вичерпних заходів з погашення податкового боргу ДП «Поділляторф» за рахунок його коштів та майна, у тому числі за рахунок додаткових джерел, що є передумовою стягнення з Міненерговугілля України податкового боргу підприємства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ДПІ у м. Хмельницькому не доведено вжиття всіх визначених податковим законодавством заходів щодо погашення податкового боргу, а також дотримання всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до Міненерговугілля України про стягнення податкового боргу ДП «Поділляторф» та звернення з відповідним позовом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що підстави для її задоволення відсутні.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, і дав їм належну правову оцінку, - з огляду на що підстави до скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 23 червня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бистрик Г.М.

Мамчур Я.С