Справа № 815/2264/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2264/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області від 03.04.2015 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі Підприємство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 16.03.2015 р. № 114/15-03-22-03-0302/01/38364003, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіркою встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до безпідставно сформованого податкового кредит з ПДВ по підприємствам ТОВ «Пром-Логістика», ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд» за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. в сумі ПДВ 321437 грн., у т.ч. березень 2014 р. 36504 грн., квітень 2014 р. - 58000 грн., травень 2014 р. 119600 грн., червень 2014 р. 107333 грн. Позивач зазначає, що формування податкових зобов'язань здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, а висновки про неправомірність включення до податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентами не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконними. Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено в межах правового поля, при наявності порушень позивачем законодавства, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що згідно наказу від ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 25.02.2015 р. № 74 та направлення на перевірку від 25.02.2015 р. № 01-045/019, відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України та постанови старшого слідчого з ОВС першого відділу КР СУ ФР ДФС у м. Києві ОСОБА_2 співробітником ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ОСОБА_1 Україна» з питань формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ за період 2013-2014 рр., в т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд», ТОВ «Пром-Логістика», ТОВ «ТК Геліос», за результатами якої складений акт перевірки від 16.03.2015 р. № 114/15-03-22-03-0302/01/38364003.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ОСОБА_1 Україна» вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого безпідставно сформовано податковий кредит по підприємствам ТОВ «Пром-Логістика», ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд» за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. в сумі ПДВ 321437 грн., у т.ч. березень 2014 р. 36504 грн., квітень 2014 р. - 58000 грн., травень 2014 р. 119600 грн., червень 2014 р. 107333 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «ОСОБА_1 Україна» збільшено грошове зобовязання по податку на додану вартість в розмірі 321437 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 160719 грн., а всього - 482156 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у звязку з наступним.

З огляду на матеріали справи ТОВ «ОСОБА_1 Україна» було укладено однотипні договори послуг мерчандайзингу від 01.04.2014 р. № 04/14 (т.ІІІ, а.с. 75-76) із Товарством з обмеженою відповідальністю «Паломар», від 01.04.2014 р. № 01/04/14 (т.ІІ, а.с. 56-57) із Товариством з обмеженою відповідальністю «Геркулес Трейд», від 27.02.2014 р. № 02/14 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-Логістика» (т.ІІІ, а.с.227-229).

Відповідно до Розділу І вищевказаних договорів ТОВ «ОСОБА_1 Україна» (Замовник) доручає, а контрагенти позивача (Виконавці) приймають на себе зобовязання з надання послуг мерчандайзингу комплексу заходів, що виконуються в торгівельній залі, направлені на просування товару, торгівельної марки Замовника, упаковки на території України (п.1 Договорів).

Згідно з п.2.1 Договорів Виконавець зобовязаний у відповідності із затвердженим Замовником планом діяльності здійснити ряд робіт з мерчандайзингу товарів торгівельної марки ТОВ «ОСОБА_1 Україна». Мета: викликати бажання, побудити потенційного покупця обрати та придбати саме товари Замовника; формування лояльності покупців до торгівельної точки, торгівельної марки Замовника; просування продукції в роздрібній торгівлі; збільшення обсягу продажів Замовника по торгівельним мережам.

Відповідно до п.2.1.2 Договорів за завданням Замовника Виконавець планує та організовує послуги мерчандайзингу товарів торгівельної марки ТОВ «ОСОБА_1 Україна» (викладка продукції при касовій зоні, розміщення POS-матеріалів). На підставі завдання Замовника сторони оформлюють відповідні Положення до договорів, в яких вказуються: місце проведення послуг, строк їх проведення, вартість.

Згідно з п.2.1.3 Договорів Замовник проводить підбір та інструктаж персоналу для надання послуг та здійснює контроль їх роботи. Відповідальність за якість виконаної роботи персоналом несе Виконавець.

На виконання вищезазначених договорів представники сторін угод склали акти виконаних робіт: від 10.03.2014 р. № 107, від 17.03.2014 р. № 163, від 24.03.2014 р. № 258, від 31.03.2014 р. № 340, які підписані директором ТОВ «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_3 та директором ТОВ «Пром-Логістика ОСОБА_4, податкові накладні від 10.03.2014 р. № 107, від 17.03.2014 р. № 163, від 24.03.2014 р. № 258, від 31.03.2014 р. № 340 (на суму 219024 грн., у т.ч. ПДВ 36504 грн.); від 30.04.2014 р. № ОУ-43002, від 25.04.2014 р. № ОУ-42501, від 21.04.2014 р. № ОУ-42101, від 15.04.2014 р. № ОУ-41501, від 10.04.2014 р. № ОУ-41001, від 04.04.2014 р. № ОУ-40401, які підписані директором ТОВ «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_3 та директором ТОВ «Геркулес Трейд» ОСОБА_5, податкові накладні від 04.04.2014 р. № 70, від 10.04.2014 р. № 161, від 15.04.2014 р. № 220, від 21.04.2014 р. № 309, від 25.04.2014 р. № 387, від 30.04.2014 р. № 473 (на суму 992000 грн., у т.ч. ПДВ 16533,33 грн.); від 30.05.2014 р. № ОУ-300505, від 30.05.2014 р. № ОУ-300506, які підписані директором ТОВ «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_3 та директором ТОВ «Паломар» ОСОБА_6, податкові накладні від 30.05.2014 р. № 257, № 258 (на суму 717600 грн., у т.ч. ПДІ 119600 грн.).

Суми податку на додану вартість включені та відображені у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ.

З огляду на акт, перевіркою не підтверджено виконання робіт, у зв'язку із податковою інформацією щодо ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд», ТОВ «Пром-Логістика».

Так, згідно додатку № 01 від 10.03.2014 р. до Договору № 02/14 від 27.02.2014 р. послуги по мерчандайзингу виконувало 48 робітників ТОВ «Пром-Логістика»; додатку № 01 від 17.03.2014 р. до Договору № 02/14 від 27.02.2014 р. 56 робітників; додатку № 01 від 31.03.2014 р. до Договору № 02/14 від 27.02.2014 р. 64 робітників, відповідно.

При цьому згідно акту від 30.05.2014 р. № 1353/26-59-22-01/38620773 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Пром-Логістика» за період з 01.03.2014 р. по 30.04.2014 р. на підприємстві відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій (відсутній кваліфікований персонал, незначний штат працюючих осіб, наявність в штаті тільки керівних посад).

Також згідно з додатками №№ 1-6, б/н до договору № 01/04-14 від 01.04.2014 р., укладених позивачем із ТОВ «Геркулес Трейд», послуги надавались у кількості 69, 54 (пять разів), 70 робітників. Втім, відповідно до ІАС «Податковий блок» остання звітність з «Податкового розрахунку сума доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податків» (форма 1 ДФ) ТОВ «Геркулес Трейд» надано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС України у м. Києві за І квартал 2014 р. (від 12.05.2014 р. № НОМЕР_2), чисельність працівників, які перебували у трудових відносинах з ТОВ «Геркулес Трейд», складає 1 особу, середня за робітника плата 1218 грн.

Аналогічно згідно з додатками №№, 1, 1 від 30.05.2014 р. до договору № 04-14 від 01.04.2014 р., укладеного позивачем із ТОВ «Паломар», послуги надавались у кількості 64 робітників, тоді як відповідно до ІАС «Податковий блок» остання звітність з «Податкового розрахунку сума доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податків» (форма 1 ДФ) ТОВ «Паломар» надано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві за І квартал 2014 р. (від 12.05.2014 р. № НОМЕР_3), чисельність працівників, які перебували у трудових відносинах з ТОВ «Паломар», складає 1 особу, середня заробітна плата складає 812 грн.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст.198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України).

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту та операційних витрат.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акт виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 р. № К/800/29370/13 по справі 2а-15323/12/2670). При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Так, в основу вищезазначених висновків за актом перевірки від 16.03.2015 р. № 114/15-03-22-03-0302/01/38364003 покладена податкова інформація, яка в силу пп.83.1.2 п.83.1 ст.83 ПК України, є підставою для висновків під час проведення перевірок.

У відповідності до актів наданих послуг, що були надані до перевірки та суду, зазначено місце складання м. Іллічівськ, тоді як ТОВ «Пром-Логістика», ТОВ «Геркулес-Трейд» та ТОВ «Паломар» перебувають на податковому обліку в м. Києві.

Згідно з додатками до договорів послуг мерчандайзингу від 27.02.2014 р. № 02/14, від 01.04.2014 р. № 01/04-14, від 01.04.2014 р. № 04/14 місцями проведення послуг є торгові мережі в містах: «Ашан» - РЦ Бориспіль; ТД ТОВ «Амстор» - м. Донецьк, м. Запоріжжя, м. Київ; ТОВ «Комфі Трейд» - м. Дніпропетровськ; «Метро» - м. Одеса, м. Київ, м. Харків, м. Дніпропетровськ, м. Донець, м. Львів, м. Запоріжжя, м. Луганськ, м. Кривий Ріг, м. Вінниця, м. Миколаїв, м. Полтава, м. Івано-Франківськ, м. Чернівці, м. Рівне, м. Житомир, м. Луцьк, м. Тернопіль, м. Кіровоград; ТОВ «Олді» - м. Бровари, м. Донецьк, м. Київ, м. Житомир, м. Дніпропетровськ; ТОВ «Експансія» - м. Київ, м. Одеса, м. Рівне.

За змістом укладених ТОВ «ОСОБА_1 Україна» із ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд», ТОВ «Пром-Логістика» договорів послуг мерчандайзингу від 01.04.2014 р. № 04/14 (т.ІІІ, а.с. 75-76) із, від 01.04.2014 р. № 01/04/14 (т.ІІ, а.с. 56-57) від 27.02.2014 р. № 02/14, виконавці у відповідності із затвердженим Замовником планом діяльності здійснюють ряд робіт по мерчандайзингу товару.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 901 глави 63 ЦКУ визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦКУ можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Також таким договором варто передбачити й інші суттєві положення, зокрема: строк дії договору, порядок та розмір оплати, відповідальність за порушення умов тощо.

Враховуючи, що за податковою інформацію ТОВ «Пром-Логістика» на підприємстві відсутній кваліфікований персонал, незначний штат працюючих осіб, наявність в штаті тільки керівних посад; на підприємствах ТОВ «Геркулес Трейд» та ТОВ «Паломар» чисельність працівників, які перебували у трудових відносинах з, складає 1 особу, суд дійшов висновку про неналежність наданих позивачем копій актів прийомки виконаних робіт, як доказів, які б безумовно підтверджували факти надання робіт. При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Суд також враховує, що роботи виконувались на складах в різних населених пунктах, тоді як ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд», ТОВ «Пром-Логістика» зареєстровані в м. Києві, що свідчить про неможливість реального здійснення платниками податків зазначених операцій з урахуванням відсутності технічного персоналу, часу, місця знаходження майна та обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання послуг.

Судом встановлено, що укладені із суб'єктами господарювання-контрагентами позивача договори не передбачають можливості передоручення виконання зобов'язань, у т.ч. шляхом залучення Виконавцями (ТОВ «ОСОБА_1 Україна») інших контрагентів для виконання робіт. ОСОБА_7 положення є істотною умовою договору і не може бути порушеним в силу принципів договірних цивільних зобов'язань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази в обґрунтування отриманої послуги з мерчандайзингу не підтверджують такого факту. Натомість, складені сторонами договору документи свідчать про документування робіт, які мають супроводжуватись складанням й іншої документації (наприклад, документальне оформлення робіт щодо проведення підбору та інструктажу персоналу для надання послуг, а також контролю їх роботи).

В даному ж випадку, директори підприємств склали акти довільної форми щодо надання послуг, наприклад з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р. (акт № ОУ-300505 від 30.05.2014 р. щодо виконання ТОВ «Паломар» послуг за договором № 04/14 від 01.04.2014 р. (т.ІІІ, а.с. 82)), у додатку № 1 до якого вбачається, що послуги надавались у торгівельних мережах: «Ашан» (1 регіон, 2 особи), «Амстор» (4 регіони, 8 осіб), «Комфи» (1 регіон, 2 особи), «Метро» (16 регіонів, 32 особи), «Олди» (4 регіони, 8 осіб), «Експансія» (6 регіонів, 12 осіб) 30 днів, 2 години (графі виходу на робочі обєкти узгоджується по заздалегідь складному плану відповідно адресної програми). При цьому акт підписаний директорами ТОВ «ОСОБА_1 Україна» ОСОБА_8 та ТОВ «Паломар» ОСОБА_9 30.05.2014 р. у м. Іллічівську. З урахуванням того, що на ТОВ «Паломар» працює одна особа, суд визнає вищезазначений акт неналежним доказом.

Суд також критично оцінює надані позивачем в обґрунтування позову друковані матеріали із зображенням різних товарів, оскільки останні не фіксують фактів виконання послуг виконавцями (ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд», ТОВ «Пром-Логістика») за укладеними договорами про надання послуг, адже товар може бути розкладеним наприклад працівниками торгівельних мереж або торговими агентами. ОСОБА_7 фотоматеріали лише підтверджують виставлення на продаж певного товару, проте жодним чином не доводять виконання договорів про надання послуг мерчандайзингу. При цьому суд враховує, що доказами виконання певної, у т.ч. мерчандайзенгової, послуги може бути розгорнутий акт виконаних робіт із зазначенням конкретних осіб (безпосередніх виконавців робіт), щодо яких можливо встановити їх перебування у трудових відносинах із відповідними підприємствами.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (далі Кодекс) витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст. 138 Кодексу визначено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Абзацом «г» пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Кодексу передбачено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. ОСОБА_7 поділяє рекламу на внутрішню, зовнішню, на транспорті, визначає заходи рекламного характеру, спеціальні виставкові заходи.

Згідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Кодексу маркетингові послуги (маркетинг) послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Мерчандайзинг є одним із видів маркетингу, що сприяє інтенсивному просуванню товарів у роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу вдале розміщення товарів у торговому залі, оригінальне оформлення прилавків та вітрин, організація презентацій з роздачею сувенірів, наданням знижок та пільг.

Рекламні та маркетингові послуги можуть, зокрема, оплачуватись та проводитись за ініціативи власника торговельної марки, виробника продукції, дистрибютора, торговельної мережі. При цьому витрати на маркетингові та рекламні послуги несе безпосередньо замовник цих послуг. Такі виплати включаються до витрат на збут.

Для врахування витрат на рекламні та маркетингові послуги при обчисленні обєкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього звязку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Таким чином, платник податків має право віднести до складу податкових витрат вартість рекламних, маркетингових послуг та послуг мерчандайзингу, наданих роздрібними торговцями, з урахуванням обмежень, встановлених пп. 139.1.13 п. 139.1 ст. 139 Кодексу, за умови доведення безпосереднього звязку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

Доктрина ділової цілі («business purpose doctrine») вперше була застосована у справі Gregory v. Helvering, де Верховний суд США постановив, що будь-яка угода, вчинена із податковими мотивами (tax-motivated transaction) повинна мати ділову мету. Доктрина ділової мети застосовується в межах доктрини економічної сутності («economic substance doctrine»), сутність якої полягає в тому, що суд вправі відмовити платнику у наданні податкової вигоди, якщо операція, що вчиняється не призводить до інших, крім зниження податкового тягаря, змін економічного стану платника («economic position»).

Доктрина знайшла своє відображення і в судовій практиці Європейського Суду (справа Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 («Halifax»). До Європейського Суду Справедливості справа була передана судовою установою Великобританії, не впевненою у вірному застосуванні положень Шостої директиви ЄС, що регулювала на той час справляння ПДВ. Суд, розглядаючи справу, прийшов до таких висновків: мотив вчинення угод (в цьому випадку ухилення від оподаткування) не має значення для визначення того, чи є угода «реалізацією товарів і послуг» або «економічною діяльністю» в розумінні Шостої Директиви; Шоста Директива не допускає вирахування вхідного ПДВ, якщо відповідна угода являє собою «недобросовісну практику» («abusive practice»); якщо має місце «недобросовісна практика», угоди переглядаються для її виключення, а ПДВ обраховується відповідно до переглянутого варіанту угод. «Недобросовісна практика» має місце, якщо одночасно виконані дві умови: угоди призводять до одержання податкової вигоди, надання якої суперечить меті податкового законодавства; низкою обєктивних факторів підтверджується, що істотною метою угод є одержання податкової вигоди.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд враховує, що презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширеною на реальність господарських операцій. До загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Статтею 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, які зазначені в цій статті, та в яких, крім іншого, повинно бути зазначено зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів визначені у п.2.4 Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагента.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Однак позивачем документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, суд погоджується із викладеними в акті перевірки від 16.03.2015 р. № 114/15-03-22-03-0302/01/383640030 висновками про порушення ТОВ «ОСОБА_1 Україна» вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого безпідставно сформовано податковий кредит по підприємствам ТОВ «Пром-Логістика», ТОВ «Паломар», ТОВ «Геркулес Трейд» за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. в сумі ПДВ 321437 грн., у т.ч. березень 2014 р. 36504 грн., квітень 2014 р. - 58000 грн., травень 2014 р. 119600 грн., червень 2014 р. 107333 грн.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, за результатами зясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позивача належить стягнути решту суми (90%) судового збору пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача (код за , р/р 4005, ГУДКСУ в Одеській області, , МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2015 року.

Суддя І.В. Завальнюк