Справа № 802/4175/14-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2015 р. м. Київ К/800/6407/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Малиніна В.В.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом гаражного кооперативу «Оптік» до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - Ленінське ВДВС) про визнання дій протиправними,

за касаційною скаргою гаражного кооперативу «Оптік» на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року гаражний кооператив «Оптік» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Ленінського ВДВС щодо направлення повідомлення від 18 листопада 2014 року №29867/07-35/15 на адресу Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області по виконавчому провадженню №43786104.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Ленінського ВДВС щодо направлення повідомлення від 18 листопада 2014 року №29867/07-35/15 на адресу Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області по виконавчому провадженню №43786104.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстації скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року у справі №802/4744/13-а скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року та прийнято нове рішення про задоволення позову, якою зобов'язано гаражний кооператив «Оптік» та ФОП ОСОБА_2 привести спірну земельну ділянку (прибережну захисну смугу біля струмка Безіменний) у первинний стан, шляхом очищення території від штучного насипу.

18 квітня 2014 року Вінницьким окружним адміністративним судом на виконання рішення суду видано виконавчий лист №802/4744/13-а.

23 червня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення серії ВП №43786104 та надано семиденний строк для добровільного виконання рішення.

У зв'язку з невиконанням боржником вказаної постанови, державним виконавцем постановами від 10 липня 2014 року накладено штрафи в розмірі 170 грн, від 17 липня 2014 року в розмірі 340 грн.

Державним виконавцем постановою від 23 жовтня 2014 року зупинено виконавче провадження у справі в зв'язку з поданням до Вінницького апеляційного адміністративного суду заяви про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідачем на адресу Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області направлено повідомлення від 18 листопада 2014 року №29867/07-35/15 про притягнення гаражного кооперативу «Оптік» до кримінальної відповідальності у зв'яку з невиконання рішення суду у справі №802/4744/13-а.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв протиправно та всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки направив до правоохоронних органів повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності позивача на момент зупинення провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що повідомлення про притягнення боржника до кримінальної відповідальності не є виконавчою дією в розумінні статей 11 та 32 Закону України «Про виконавче провадження», а є лише способом виявлення кримінального правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 даного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №606-XIV за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

У статті 37 даного Закону встановлені обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Статтею 38 Закону №606-XIV передбачено право державного виконавця зупинити виконавче провадження.

Згідно пункту 1 частини першої статті даної статті виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №606-XIV державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою даної статті передбачено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк (частина п'ята статті 39 Закону №606-XIV).

Вимогами даної статті визначено поведінку державного виконавця у випадку зупинення виконавчого провадження, зокрема, щодо непроведення виконавчих дій, за виключенням права звертатися до суду та вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв протиправно здійснюючи виконавчі дії (направляючи до правоохоронних органів повідомлення про невиконання рішення суду) під час зупинення виконавчого провадження у справі.

З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції про задоволення позову.

За таких обставин судом апеляційної інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу гаражного кооперативу «Оптік» задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року скасувати, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.В. Малинін

О.П. Стародуб