Справа № 161/14317/14-а,2-а/161/575/14
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/313/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.11.2014р. в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_3, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. про визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

03.09.2014р. представник ОСОБА_3, діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. щодо відмови у поновленні виплати пенсії на підставі довіреності ОСОБА_2 протиправними; зобовязати відповідача поновити виплату пенсії на підставі довіреності ОСОБА_2 з 01.03.2013р. (а.с.1-2).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.11.2014р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.48 і на звороті).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник ОСОБА_1, діюча за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, яка покликаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та заявлений позов задоволити (а.с.51-52).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 проживає в Грецькій Республіці як громадянка України і не може бути обмежена у праві на соціальний захист, гарантований Конституцією України та підтверджений відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009.

Зазначає, що положеннями ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено обовязку пенсіонера подавати заяву про поновлення пенсії особисто, оскільки пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначається законом; виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Окрім цього, п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій, затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р., порушено право позивача на соціальний захист у звязку з вибором місця проживання закордоном і безпідставно зобовязує пенсіонера щороку приїжджати на України для написання заяви про поновлення пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, з 20.12.2009р. ОСОБА_2 перебуває на обліку в ОСОБА_4 Пенсійного органу України в м.Луцьку Волинської обл. як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.3).

Листом відповідача № 1263/02-46 від 12.02.2013р. ОСОБА_2 повідомлено про необхідність зявитися в ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м.Луцьку Волинської обл. для поновлення заяви на виплату пенсії через ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.38).

В подальшому ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської обл. скеровано на адресу позивача листа № 8392/02-46 від 16.10.2013р., в якому наголошено на необхідності явки до пенсійного органу (а.с.9).

У звязку з невиконанням даних вимог пенсійним органом було припинено перерахування пенсії ОСОБА_2 на рахунок банку та з 01.03.2013р. переведено виплату пенсії на поштове відділення № 20.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

З врахуванням зазначеного, а також через неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, відповідачем з 01.09.2013р. виплата пенсії позивачу була припинена.

14.07.2014р. представник ОСОБА_3 в інтересах позивач ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 (а.с.42).

Листом пенсійного органу № 6836/02-31 від 01.08.2013р. заявнику ОСОБА_3 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_5 та розяснено про необхідність особистого подання ОСОБА_2 заяви про поновлення виплати пенсії та документів, які засвідчують фактичне місце проживання в Україні (а.с.43 і на звороті).

Згідно ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Відповідно до п.9 Положення про Пенсійний фонду України, затв. постановою КМ України «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» № 280 від 23.07.2014р., Пенсійний фонд України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає акти організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Згідно пп.2 п.10 зазначеного Положення Правління Пенсійного фонду України приймає у межах повноважень, передбачених законом, постанови, затверджує положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Пенсійного фонду України;

Відповідно до п.п.1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014), заява про поновлення виплати пенсії, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Із врахуванням викладеного, заява про поновлення виплати пенсії за довіреністю повинна бути подана особисто пенсіонером або його законним представником.

Відповідно до ст.242 ЦК України законними представниками можуть бути батьки (усиновлювачі), опікуни.

Таким чином, із урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги те, що із заявою про поновлення виплати пенсії на користь ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_3, який є представником останньої за довіреністю, а не її законним представником, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про те, що дії відповідача щодо відмови позивачу в поновленні виплати пенсії є правомірними.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. пункт 2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 названого Закону щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу пенсійний орган має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Разом з тим, у розглядуваній справі виплата пенсії позивачу була припинена на підставі ч.4 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Таким чином, висновки Рішення № 25-рп/2009 не стосується розглядуваного випадку.

Окрім цього, позивач ОСОБА_2 перебуває за кордоном тимчасово та прийнята на консульський облік, що засвідчується відповідними відмітками у її закордонному паспорті (а.с.30).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.11.2014р. в адміністративній справі № 161/14317/14-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.С.Затолочний

ОСОБА_6