Справа № 2а-2038/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 57371/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2011 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Галицькому районі міста Львова про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Галицькому районі міста Львова, яким просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 30.08.2010 року № /0, від 19.10.2010 року та № /1 та від 11.11.2010 року № /2, якими їй зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2010 року на 31845,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що право на податковий кредит з податку на додану вартість виникло у позивача у грудні 2007 року та відображено в податковій декларації в квітні 2008 року, тому, на думку суду, сума бюджетного відшкодування повинна визначатись в цьому звітному періоді. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не здійснила розрахунок суми залишку бюджетного відшкодування відповідно до правил пп. 7.7.1 п. 7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та не відобразила її у квітні 2008 року, в зв'язку з чим мало місце завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування за травень 2010 року в сумі 31845,00 грн. Крім того, суд відхилив як безпідставні твердження позивача про відсутність підстав для проведення відповідачем даної перевірки, оскільки порушення під час призначення чи проведення перевірки при фактичному допуску до проведення перевірки не може бути самостійною підставою для скасування рішення податкового органу, також законодавством передбачено право платника не допускати до проведення перевірки, за наявності відповідних умов та підстав.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що внаслідок придбання у грудні 2007 року об'єкта нерухомості в неї як платника податку на додану вартість виникло право на податковий кредит. При цьому право на податковий кредит у неї виникло не у грудні 2007 року, а квітні 2008 року, тому вона правомірно відобразила дану суму від'ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню з бюджету, в декларації з податку на додану вартість за травень 2010 року шляхом зазначення в додатках № 2 і № 3 до декларації цього періоду. Також, на думку позивача, відображення суми залишку від'ємного значення 31845,00 грн. у травні 2010, а не в квітні 2008 року не є порушенням вимог Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки вона лише скористалась своїм правом на прийняття рішення про зарахування відповідної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів (рядок 25.2 декларації за травень 2010 року). Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що у відповідача були відсутні законні підстави для проведення перевірки з питань достовірності нарахування нею суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 29.07.2010 року до 04.08.2010 року працівники Державної податкової інспекції в Галицькому районі міста Львова провели позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось за грудень 2007 року, за результатами якої складено акт від 09.08.2010 року № 4313/17-215/НОМЕР_1.

В аті зазначено про порушення позивачем пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за травень 2010 року в сумі 31845,00 грн.

Дані висновки податковий орган мотивує тим, що періодом виникнення права на податковий кредит з податку на додану вартість є грудень 2007 року, однак суму 31845,00 грн., що підлягає бюджетному відшкодуванню, позивач заявила лише в травні 2010 року, чим порушила, зокрема, порядок заповнення додатків № 2 та Додатку № 3 до декларації з податку на додану вартість за травень 2010 року, а також всупереч вимогам законодавства не заповнила рядок 23.4 декларації (за результатами попередньої перевірки) і не зменшила залишок відємного значення.

На підставі даного акта Державна податкова інспекція в Галицькому районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення від 30.08.2010 року № /0, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2010 року на 31845,00 грн.

Позивач оскаржила дане рішення в адміністративному порядку, однак її скарги були залишені без задоволення, а також були прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.10.2010 року № /1 та від 11.11.2010 року № /2.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з таких підстав.

ОСОБА_2 11.01.2001 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.2007 року № 1918, укладеного з Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, позивач придбала нежитлову будівлю (способом викупу) по вул. Братів Міхновських, 1/3 в м. Львові. Вартість придбаного об'єкта нерухомості становить 505795,00 грн., податок на додану вартість 101159,00 грн., разом 606954,00 грн.

Повну вартість придбаного майна позивач оплатила 12.12.2007 року, перерахувавши на розрахунковий розрахунок продавця 606954,00 грн., що підтверджується випискою з її банківського рахунку.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 цієї статті було передбачено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

А згідно з пп. 7.7.4 цієї статті платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

При цьому пп. 15.3.1 п. 15.3 ст. 15 Закону України від 21.12.2000 №2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) було передбачено, що заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З аналізу норм Закону випливає, що податковий кредит, який бере участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування, формується не лише за рахунок сум податку, які фактично сплачені отримувачем товару його постачальникам у попередньому податковому періоді, який безпосередньо передує звітному.

При цьому, на думку колегії суддів, згідно з положеннями наведених норм право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість залежить виключно від фактичної сплати постачальникам таких товарів цього податку у попередніх податкових періодах в межах встановленого законодавством граничного строку 1095 днів, та формування у звязку з цим податкового кредиту, незалежно від того, у якому із попередніх звітних періодів придбано товар та сформовано податковий кредит.

Отже, норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства не повязували право платника податку на бюджетне відшкодування лише з оплатою, проведеною у будь-якому з попередніх періодів за операціями з придбання товару, здійсненими у цьому ж попередньому періоді, та з включенням сум сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту у попередньому податковому періоді та лише обмежувало суми відємного значення, які можуть бути відшкодовані платнику, фактичною сплатою податку на додану вартість постачальникам товарів у попередніх податкових періодах в межах 1095-денного строку.

Також колегія суддів враховує, що відповідач не надав доказів того, що спірна сума податку на додану вартість в розмірі 31845,00 грн. заявлялась позивачем до бюджетного відшкодування у попередніх податкових періодах до травня 2010 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2011 року у справі № 2а-2038/11/1370 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомленні-рішення Державної податкової інспекції в Галицькому районі міста Львова від 30 серпня 2010 року № /0, від 19 жовтня 2010 року № /1 та від 11 листопада 2010 року № /2.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 15.06.2015 року