Справа № 681/423/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/423/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дідек М.Б.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

24 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.

представника відповідача Роюк Вікторії Юріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області (далі УПФУ в Полонському районі) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням начальника УПФУ в Полонському районі від 24.09.2014 року ОСОБА_4, в зв'язку з поновленням його на роботі, було переведено з пенсії по інвалідності, що була йому призначена на підставі Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пенсію передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в результаті чого утворилася переплата пенсії в сумі 101818,93 грн. Також позивачу проведено перерахунок пенсії із заробітної плати за період з 01.12.2008 року по 30.11.2010 року в результаті якого утворилася доплата до пенсії в сумі 11829,02 грн., яку відповідач утримав з позивача на погашення переплати пенсії.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 11.11.2014 року визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницькій області по утриманню з пенсії ОСОБА_4 переплати в розмірі 101828 грн. 93 коп.та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницькій області виплатити позивачу зайво утримані кошти в сумі 101828 грн. 93 коп.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницькій області по утриманню з пенсії позивача переплати в розмірі 101828 грн. 93 коп. та зобов'язано відповідача виплатити позивачу зайво утримані кошти в сумі 101828 грн. 93 коп..

На виконаня постанови суду апеляційної інстанції, УПФУ в Полонському районі 22.02.2015 року було проведено позивачу доплату до пенсії в сумі 11829,02 грн.

Оскільки позивач з вини відповідача не доотримував пенсійні кошти то вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки невиплата донарахованої пенсії позивачу мала місце більше одного календарного місяця то відповідач зобов'язаний компенсувати йому втрату частини доходу.

Колегія суддів погоджується за такими висновками суду першої інстанції, проте вважає, що постанова підлягає зміні, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2000 року № 1058-4, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ, Кабінет Міністрів України 21 лютого 2001 року прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянам передбаченої ст.46 Закону № 1058-4, ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи органзацією добровільно чи за виконанням судового рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено з матеріалів справи, перерахунок пенсії позивачу було проведено ще в вересні 2014 року, однак дані виплати здійснено тільки в лютому місяці 2015 року, а тому, враховуючи те, що виплата донарахованої пенсії затримана відповідачем більше ніж на один місяць то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання відповідача виплатити йому компенсацію в зв'язку з втратою частини доходів.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про те, що обов'язок виплатити позивачу недоотримані кошти у нього виник тільки після прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 21.01.2015 року, оскільки як вже зазначалось вище основною умовою для виплати компенсації є порушення строку виплати нарахованих доходів. Рішенням суду на яке посилається відповідач визнано незаконними його дії щодо утримання з позивача пенсійних коштів та зобов'язано повернути незаконно утримані суми, а не зобов'язано його здійснити перерахунок чи нарахування коштів.

Однак, прийшовши до вірного висновку про протиправність відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрачених доходів та зобов'язання відповідача виплатити таку компенсацію, суд першої інстанції залишив поза увагою позовну вимогу ОСОБА_4, про зобов'язання відповідача виплати йому компенсацію в сумі 1301,20 грн.

Колегія суддів вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема змінити постанову суду.

За ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії змінити. .

Абзац перший постанови викласти наступним чином:

"Позов задовольнити частково"

Доповнити постанову абзацом четверим наступного змісту:

"В решті позову відмовити"

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26.06.15.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.