Справа № 2а/2470/3110/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2015 р. м. Київ К/800/18936/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Борисенко І.В.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Бойчук Г.О.

відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуОСОБА_5
на постановуЧернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року
у справі№2а/2470/3110/12
за позовомДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях
доОСОБА_5
простягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у м. Чернівцях (далі по тексту - позивач, ДПІ у м. Чернівцях) звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_5) про стягнення податкового боргу в сумі 191410,66 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, позов задоволено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 09 листопада 2006 року та взятий на облік, як платник податків з 11 грудня 2009 року.

Станом на 03 грудня 2012 року за відповідачем обліковується податкова заборгованість перед бюджетом в сумі 191410,66 грн., а саме:

- з податку на додану вартість, яка виникла на підставі податкового повідомлення - рішення № від 29 вересня 2011 року в сумі 97734,28 грн. та податкових декларацій: № від 15 березня 2012 року на суму 51,00 грн., № від 18 червня 2012 року на суму 2261,00 грн., № від 20 вересня 2012 року на суму 1441,00 грн., № від 22 жовтня 2012 року на суму 36023,00 грн., № від 19 листопада 2012 року на суму 292,00 грн., а також нарахованої пені від 25 березня 2012 року в сумі 820,94 грн.;

- по податку на доходи фізичних осіб, яка виникла на підставі податкового повідомлення - рішення № від 29 вересня 2011 року в сумі 78775,83 грн. та податкової декларації № 222822 від 08 лютого 2012 року на суму 6431,88 грн.;

- по єдиному податку, який виник у зв'язку з нарахуванням пені від 25 березня 2011 року по 18 квітня 2012 року в сумі 0,73 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що станом на момент розгляду справи податкові повідомлення - рішення, яким визначено суми грошових зобов'язань, відповідачем не оскаржені, а доказів здійснення оплати відповідної суми заборгованості - не надано.

Не погоджуючись із судовими рішеннями відповідач посилається на їх прийняття без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Стаття 36 ПК України закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Проте, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе сам платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

На виконання наведених вище положень, відповідачем до податкового органу було подано відповідні податкові декларації, в яких платником податку самостійно визначено суми податку на податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, за наслідками проведення податковим органом перевірки відповідача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, податку на додану вартість за період з 11 грудня 2009 року по 31 грудня 2010 року, було винесено податкові повідомлення - рішення, якими визначені суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб.

Проте, відповідач визначені позивачем суми грошових зобов'язань також не сплатив.

Наведене стало підставою для складення та направлення платнику податків податкової вимоги №2139 від 27 березня 2012 року на суму 191410,66 грн.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог податкового органу, суди першої та апеляційної інстанції посилались на невиконання відповідачем вимог пунктів 57.1 та 57.3 статті 57 ПК України.

Однак, судами не враховано, що відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до пункту 57.3. статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого орган.

В силу підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 названого Кодексу сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для узгодження грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом, є отримання платником податку податкового повідомлення - рішення та не проведення дій щодо його оскарження.

Відповідно до абзацу другого пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Проте, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не було перевірено дотримання позивачем наведених вище правових норм Податкового кодексу України та не надано правової оцінки факту ненадання податковим органом доказів на підтвердження направлень відповідачу податкових повідомлень - рішень, в яких визначено суми грошових зобов'язань, заявлених до стягнення в судовому порядку.

Також судами не враховано, що відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за №1562/20300 з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Порядок №1588) стосовно кожного платника податків, взятого на облік у контролюючому органі згідно з цим Порядком, формується облікова справа. Ведення облікових справ платників податків здійснюється із дотриманням правил діловодства.

Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів врегульований Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, який затверджений наказ Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013р. N 765, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. за N 217/24994 (далі по тексту - Порядок №765).

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №765, територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 11 зазначеного розділу закріплено, що форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.

При цьому, зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

З огляду на викладене, для повного та всебічного зясування обставин по справі, обов'язковому дослідженню підлягають інтегровані картки платника податків - відповідача, складені станом на дату звернення податкового органу до суду з відповідним позовом.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Наведені порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи, не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, що згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі №2а/2470/3110/12 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна