Справа № 2а/1570/4256/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/9991/31084/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегія суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, - розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 у справі № 2а/1570/4256/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут ЛТД"

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги Товариства визнати нечинними податкові - повідомлення від 17.03.2011 № та № , якими йому донараховано податкові зобов'язання та застосовані штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість та прибуток, - задоволені.

У касаційній скарзі, поданої до Вищого адміністративного суду України, орган податкової служби, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідні суми податкових зобов'язань визначені позивачу на підставі акту від 02.03.2011 про результати планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 30.06.2010.

У ході вказаної перевірки державний податковий орган дійшов висновку, що позивач занизив податок на прибуток з огляду на одержання від неплатників податку на прибуток поворотної фінансової допомоги у вигляді грошових коштів за емітовані безпроцентні іменні облігації, але неповернутої на момент закінчення терміну погашення облігацій, у зв'язку з чим, на думку податкового органу, позивач в силу приписів пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР зобов'язаний був такі кошти задекларувати у складі валового доходу як дохід з інших джерел у вигляді сум поворотної фінансової допомоги. Також перевіркою встановлено, що позивачем неправомірно задекларовано податковий кредит за так званими "старими" податковими накладними, тобто відображеними із запізненням на декілька податкових періодів.

Згідно з визначенням ст. 7 Закону № 3480-IV облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

Згідно з абзацом 3 пп. 7.9.1 цього пункту з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (№ 334/94-ВР), не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку з залученням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або на інші строкові чи довірчі рахунки, в тому числі шляхом емісії (випуску) облігацій, а також поверненням платнику податку коштів або майна з довірчого управління, а також основної суми депозиту (вкладу), в тому числі шляхом погашення (викупу) ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або з інших строкових чи довірчих рахунків, відкритих іншими особами на користь такого платника податку, в тому числі шляхом погашення облігацій.

З наведеними нормами кореспондують норми абзацу 3 пп. 7.9.2 п. 7.9 ст.7 Закону № 334/94-ВР, згідно якого з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з: поверненням платником податку коштів або майна з довірчого управління, основної суми депозитів (вкладів), у тому числі залучених шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або коштів з інших строкових чи довірчих рахунків, у тому числі шляхом погашення (викупу) облігацій, а також розміщенням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом придбання ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або на інші строкові та довірчі рахунки, відкриті на користь такого платника податку, в тому числі шляхом придбання облігацій.

За своїм змістом наведені норми щодо правового регулювання операцій із залучення грошових коштів (майна) шляхом емісії (випуску) облігацій та їх погашення передбачають виключення зі складу валового доходу грошових коштів (майна) у податковому обліку тієї особи, яка ці кошти (майно) залучає, тобто емітента облігацій: емітент не збільшує доход на отримані від емісії (випуску та розміщення) облігацій грошові кошти (вартість майна), так само як і на суму зменшення своїх зобов'язань за облігаціями після їх погашення (викупу); емітент не збільшує валові витрати на суму грошових коштів (вартість майна), повернутих ним внаслідок погашення (викупу) облігацій, так само як і на суму грошових коштів (вартість майна) при їх розміщенні.

Законом № 334/94-ВР (зі змінами та доповненнями) термін "поворотна фінансова допомога" не визначено.

А згідно з приписами вказаного Закону у випадку, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, вона підпадає під визначення безповоротної фінансової допомоги та на підставі пп. 4.1.6 зазначеного Закону включається до складу його валових доходів.

Оскільки строк позовної давності з повернення коштів за розміщені позивачем облігації не минув, а у відповідності з вимогами пп. 7.9.1 Закону 334/94-ВР не включаються до валових доходів і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у довірче управління, у депозит (вклад) чи на інші строкові або довірчі рахунки, у тому числі шляхом емісії (випуску) облігацій, спростування судами доводів податкового орган про отримання Товариством грошових коштів за емітовані ним цінні папери від осіб, які не є платниками податку на прибуток підприємств, висновок судів про те, що кошти, отримані від розміщення облігацій, які у строк не погашені, підлягають включенню до складу доходів як поворотна фінансова допомога, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду, є правильним.

Також є обґрунтованим висновок судів про безпідставність донарахування позивачеві податкового зобов'язання з ПДВ.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР до складу податкового кредиту не підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Дана норма закону містить імперативну норму, тобто у тому разі якщо у платника податку списані грошові кошти у якості оплати товару (робіт, послуг) та/або йому відвантажено товари (послуги), однак даний факт не підтверджується податковою накладною, платник податку не має права на декларування податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР, згідно якого підставою для відповідальності платника податку є непідтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку, податковими накладними чи митними деклараціями, факт включення позивачем до податкового кредиту звітного періоду суми ПДВ за податковими накладними, отриманими із запізненням, а також аналізуючи пп. 7.2.6 зазначеного Закону, згідно якого подання заяви зі скаргою на постачальника є виключним правом, а не обов'язком покупця, суди дійшли вірного висновку про протиправність визначення податкового зобов'язання з ПДВ у зв'язку з віднесенням до податкового кредиту сум ПДВ звітного періоду по податкових накладних, які були виписані контрагентами позивача у минулих податкових періодах.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 у справі № 2а/1570/4256/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко