Справа № 525/457/15-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/457/15-а
Провадження №2-а/525/11/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2015 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Сидоренко О.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача-суб'єкта владних повноважень ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ПС1 №855791 від 19.03.2015 року, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_3 вбачається, що 19.03.2015 року він, рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Жовтнева був зупинений інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області прапорщиком міліції ОСОБА_2 В подальшому, 19.03.2015 року відповідачем по справі відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП 1 №080696 та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС 1 №855791 від 19.03.2015 року за нібито порушення ним п.30.1 Правил дорожнього руху, за що ч.6 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді штрафу, який накладено в сумі 170 грн. та затримано автомобіль згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.03.2015 року.

Позивач ОСОБА_4 вважає постанову відносно нього серія ПС 1 №855791 від 19.03.2015 року, що винесена інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області прапорщиком міліції ОСОБА_2 незаконною, оскільки посадовою особою при притягненні його до адміністративної відповідальності не враховано в повній мірі положення ст.ст.9,245,280 КУпАП. ОСОБА_4 вказує, що він придбав у користування автомобіль НОМЕР_1 у 2014 році у спосіб, який не заборонений цивільним законодавством, а саме, продавцем йому було передано технічний паспорт на автомобіль та ключі, при цьому, про те, що власниця даного автомобіля померла він дізнався від працівників ДАІ 19.03.2015 року, тобто під час притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказує, що він не є власником даного транспортного засобу, не є спадкоємцем померлої і станом на 19.03.2015 року він не міг знати, що власник автомобіля померла.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення від 19.03.2015 року та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС 1 №855791 від 19.03.2015 року, що винесена інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області прапорщиком міліції ОСОБА_2 про притягнення його, ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. (а.с.а.с.1-3).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.04.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області (а.с.25).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені в позові і просила його задовольнити. Також просила стягнути з відповідача у справі судові витрати у справі.

Відповідач по справі інспектор ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на подані ним письмові заперечення на адміністративний позов ОСОБА_3 (а.с.а.с.16-17) і просив в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Також, він надав суду для приєднання до матеріалів справи та огляду в судовому засіданні диск з відеозаписом руху транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3

Представник третьої особи Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, від неї надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, вказала, що повністю підтримує подані відповідачем у справі письмові заперечення на адміністративний позов ОСОБА_3 (а.с.74).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, пояснення субєкта владних повноважень інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2, дослідивши та проаналізувавши письмові докази на засадах змагальності та диспозитивності, оглянувши оригінали адміністративної справи щодо ОСОБА_3, які витребувані з відділення ДАІ з обслуговування Великобагачанського району та оглянувши відеозапис руху транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, що наданий відповідачем у справі, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ПС1 №855791 від 19.03.2015 року підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач у справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 працює помічником дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавської області (а.с.79), проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

19.03.2015 року відповідачем по справі - інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 відносно водія ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП1 №080696 за те, що він, ОСОБА_4, 19.03.2015 року о 14 год.53 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Жовтнева в селищі Велика Багачка Полтавської області, який не перереєстрований у встановлений термін в Державтоінспекції (в звязку із смертю власниці ОСОБА_6, яка померла 11.11.2009 року згідно бази даних Армор). В протоколі вказано, що ОСОБА_4 цими діями порушив п.30.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП (оглянуті в судовому засіданні оригінали адміністративної справи щодо ОСОБА_3; а.с.4 даної справи).

З оглянутого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 19.03.2015 року вбачається, що водій ОСОБА_4, скориставшись своїм процесуальним правом, по суті правопорушення вказав, що не знав про те, що власник вищевказаного автомобіля помер, в той же час вказано, що він погодився з порушення.

Після цього, на місці, 19.03.2015 року постановою серія ПС 1 №855791, що винесена відповідачем по справі - інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2, водія ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП за вчинення правопорушення, обставини якого викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і на нього накладено стягнення у виді мінімального штрафу в сумі 170 грн., що передбачений санкцією частини цієї статті (а.с.5; оглянуті в судовому засіданні оригінали адміністративної справи щодо ОСОБА_3В.). З даної постанови вбачається, що водій ОСОБА_4 отримав копію даної постанови, що засвідчив своїм підписом.

Після цього, субєктом владних повноважень було складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1, який був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик в м. Лубни Полтавської області (а.с.6).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 6 ст.121 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку.

Відповідно до положень п.30.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (із змінами) (про порушення якого ОСОБА_3 вказано у протоколі про адміністративне правопорушення від 19.03.3015 року), власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обовязковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів (пункт 30.1 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року).

Системний аналіз даних положень п.30.1 Правил дорожнього руху свідчить про те, що у цих положеннях Правил обовязок, зокрема, по перереєстрації транспортних засобів покладений на власників механічних транспортних засобів у разі, якщо законом встановлена обовязковість проведення такої реєстрації (перереєстрації).

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджуються відповідними документами. Водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

З письмового пояснення громадянина ОСОБА_7, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що 10.11.2014 року він продав автомобіль НОМЕР_1, який був у його користуванні гр. ОСОБА_3, при цьому, про те, що даний автомобіль мав проблеми з документами він не знав, оскільки в свою чергу придбавав даний транспортний засіб на ринку в м. Хорол Полтавської області (а.с.а.с.76-78).

З облікової картки приватного транспортного засобу автомобіля ВАЗ-2101, 1982 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 вбачається, що даний транспортний засіб з 1989 р. зареєстрований за ОСОБА_6, жит. ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21). Згідно облікової бази Армор вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла 11.11.2009 року (а.с.20). Ці обставини (щодо смерті власника даного транспортного засобу) були зясовані 19.03.2015 року при перевірці вищевказаного транспортного засобу по відповідним базам; будь-яких даних про те, що ОСОБА_3 дані відомості про смерть власника транспортного засобу були відомі раніше, ніж 19.03.2015 року, в матеріалах справи не має і вони не вбачаються з доказів у справі, які були досліджені судом при розгляді даної справи.

13.08.2011 року в Україні набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень», даним законом передбачається можливість використання транспортних засобів без оформлення довіреностей на право керування транспортним засобом та тимчасового реєстраційного талону; з цього часу для управління транспортним засобом достатньо отримати техпаспорт, а також мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та страховий поліс. Отже, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням поняття власника транспортного засобу, яке закріплене та міститься в п.1.10 Правил дорожнього руху (зокрема, фізична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджуються відповідними документами) та можливості в даний час володіння (використання) конкретним транспортним засобом (без володіння повними майновими правами на нього) шляхом отримання технічного паспорту, вбачається, що в силу вказаних положень законодавства, виходячи з буквального змісту положень п.30.1 Правил дорожнього руху, де міститься обовязок власника механічного транспортного засобу щодо перереєстрації транспортного засобу в органах Державтоінспекції вбачається, що станом на 19.03.2015 року ОСОБА_4 не був належним власником механічного транспортного засобу автомобіля ВАЗ-2101, 1982 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, і, з урахуванням змісту письмових пояснень ОСОБА_7 та сукупності обставин даної справи, він обєктивно не міг знати про те, що належний власник даного транспортного засобу померла ще 11.11.2009 року, рівно як і про те, спадкові права на цей транспортний засіб не переоформлені у встановленому порядку.

Відповідно до ст.316 ЦК України право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ст.328 ЦК України). Аналіз загальних положень цивільного законодавства, що регулюють право власності та інші речові права на майно, з урахуванням вищевказаних положень Правил дорожнього руху, в своїй сукупності, також не дають підстав вважати, що ОСОБА_4, використовуючи станом на 19.03.2015 року транспортний засіб автомобіль ВАЗ-2101, 1982 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 повинен вважатися його власником як таким у розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху. При цьому, у звязку зі смертю власника даного транспортного засобу ОСОБА_6, виходячи з положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, даний транспортний засіб повинен бути в силу закону обєктом спадкування, при цьому, будь-яких доказів про те, що ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої, який у встановленому законом порядку прийняв би спадщину (відповідно, у такому разі був зобовязаний перереєструвати транспортний засіб на своєї імя) в матеріалах справи не має.

Пунктами 33-39 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (із змінами) визначені підстави для перереєстрації транспортного засобу, зокрема, у разі зміни власника або отримання свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з сукупності досліджених матеріалів адміністративної справи, з урахуванням вищевикладеного аналізу положень законодавства та обставин, за яких у листопаді 2014 року ОСОБА_4 набув право користування транспортним засобом ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2, не вбачається, що станом на 19.03.2015 року саме ОСОБА_4 повинен був здійснити відповідну перереєстрацію транспортного засобу, власниця якого померла, про що йому стало відомо 19.03.2015 року.

Положення ст.1 КУпАП встановлюють, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством. При цьому, у відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Також, положення стаття 251 КУпАП визначають поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення, а положення ст.280 КУпАП встановлюють обовязкові вимоги про те, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний (а не має право) зясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також, зокрема, зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, сукупність вказаних обставин, з своєму взаємозвязку з положеннями Правил дорожнього руху України і ЦК України, підставами, які слугували для винесення оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2015 року, з урахуванням необхідності виконання положень ст.ст.9,245,251,280 КУпАП, не були враховані в повній мірі при прийнятті рішення уповноваженою посадовою особою щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, вказаним обставинам надана не вірна оцінка з позиції юридичного змісту права власності на транспортний засіб та одного з його елементів - права користування. Тому, по своїй суті та формі, в межах розгляду даної справи вбачається, що притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП за обставин, що вказані у постанові у справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2015 року відбулося по самому виявленому факту смерті власника транспортного засобу ОСОБА_6 та не перереєстрації транспортного засобу як такого, однак без урахуванням змісту п.1.10 та п.30.1 Правил дорожнього руху (щодо визначення поняття власника транспортного засобу та його обовязків) та підстав і способу набуття ОСОБА_3 права користування даним транспортним засобом (а не права власності на нього). Суд вважає, що такий підхід до притягнення особи до адміністративної відповідальності в даному конкретному випадку, без повного урахування положень ст.ст. 9,245,251,280 КУпАП, не в повній мірі узгоджується з положеннями ч.2 ст.61 Конституції України, оскільки юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер.

В цьому контексті, виходячи зі змісту ч.2 ст.61 Конституції України та сукупності досліджених матеріалів справи та сукупності наданих сторонами доказів, виходячи з приписів ст.254 КУпАП суд відмічає, що про те, що початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається спочатку у формі складення щодо особи відповідного протоколу, повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, виходячи з вищевикладеного аналізу обставин справи та доказів, що подані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, з урахуванням вимог ч.2 ст.61 Конституції України суд приходить до висновку, що в діях водія ОСОБА_3 відсутня вина та відповідно склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП за обставин, що викладені у протоколі та відповідно, у постанові про адміністративне правопорушення серія ПС1 №855791 від 19.03.2015 року, тому, адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням наведених доводів, що містяться у обґрунтуванні позову ОСОБА_3 щодо законності перебування субєкта владних повноважень на ділянці дороги в селищі Велика Багачка, де він був зупинений, то суд, з огляду на положення Закону України «Про міліцію», зміст Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС України та затверджені у встановленому порядку постові відомості станом на 19.03.2015 року вважає, що відповідач у справі субєкт владних повноважень інспектор ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 мав право в складі відповідного дорожнього патруля перебувати та діяти в межах своїх повноважень, в т.ч. на території Великобагачанського району Полтавської області, що узгоджується з затвердженою розстановкою нарядів на несення служби 19.03.2015 року (а.с.а.с.18-19).

Наданий в судовому засіданні відповідачем у справі та переглянутий судом з участю учасників процесу відеозапис керування водієм ОСОБА_3 19.03.2015 року транспортним засобом автомобілем НОМЕР_3 дійсно підтверджує той факт, що ОСОБА_4 керував 19.03.2015 року даним транспортним засобом, однак не спростовує доводів позовної заяви ОСОБА_3 щодо підстав оскарження ним постанови у справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2015 року та висновків суду, наведених вище у даній постанові.

Виходячи зі змісту ст.90 КАС України та положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з урахуванням представництва інтересів позивача представником ПП «Юридична компанія «Право і захист» та субєктного статусу відповідача у справі, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача у справі інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 витрат на оплату правової допомоги в сумі 2000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, п.1.1.,1.10,30.1 Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (із змінами), ст.ст.316,317,319,328 ЦК України, ст.ст.7,9,245,251,252,280 КУпАП, ст.ст.69,71,72,159,160,163,171-2 КАС України, Рішенням Конституційного суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ПС1 №855791 від 19.03.2015 року задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №855791 від 19.03.2015 року, винесену інспектором ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України в Полтавській області прапорщиком міліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Згідно Рішення Конституційного Суду України №3-рп/15 від 08.04.2015 року, справа №1-6/2015, постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 29.06.2015 року.

Суддя