Справа № 2а-2086/12/0770
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 9104/147856/12
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 18.06.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Рахівському районі Закарпатської області, в якому просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2012 року про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. за порушення термінів подання податкової декларації про майновий стан і доходи.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що докази позивача в судовому засіданні не розглядались та не досліджувались, чим порушені вимоги п.1., 2., ст. 6 КАС України. Підтвердженням цьому є відсутність таких даних в ухвалі про закінчення підготовчого провадження, ухвала про додаткові пояснення згідно ст. 151 п.1. відсутня, також відсутня окрема ухвала про розгляд та взяття пояснень з відповідача про наявність помилок та неузгодженостей, про які йдеться в абз. 3. та 4. позовної заяви, що виявлені у виконавчих документах, виданих органом виконавчої влади (контролюючим органом).

Апелянт вважає, що суддя ухиляється від вирішення спору по суті та з упередженням ставиться до позивача. Так як вимога про сплату боргу податкове повідомлення-рішення є виконавчим документом воно повинно відповідати вимогам встановленим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження від 21.04.1999року №606», де серед інших повинні бути вказані: дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; резолютивна частина рішення;

дата набрання законної (юридичної) сили рішенням. Жодна з перерахованих вимог в податкових повідомленнях - рішеннях (їх видано два) № від 14 березня 2012р. не виконана.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Рахівському районі Закарпатської області проведено камеральну перевірку позивача ФОП ОСОБА_1 про що складено акт №51/1751 від 12.03.2012р. (а.с.6) в якому зафіксовано порушення термінів подання податкової декларації про майновий стан і доходи.

На підставі зазначеного акту перевірки від 12.03.2012 року було винесено податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2012 року (а.с. 5) про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн.

Перевіркою встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в порушення п. п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України несвоєчасно подав до ДПІ у Рахівському районі податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік, а саме, ФОП ОСОБА_1В, 9 лютого 2012 р. надіслав поштою податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік, тоді як відповідно до п. 49.5 ст. 49 граничний строк надсилання податкової декларації поштою - не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності прийнятого податковим органом податкового повідомлення - рішення від 14.03.2012 року за № про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн., так як позивачем було порушено законодавчо встановлені терміни подання податкової декларації про майновий стан і доходи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 19 - 1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (надалі ПК України) органи державної податкової служби здійснюють контроль за своєчасністю подання передбаченої законом звітності (податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків та зборів), а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якою здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. п. 49.18.2. п. 49.18. ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а)особисто платником податків або уповноваженою на це особою: б)надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення: в)засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 49.5 ст. 49 у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного органу державної податкової служби не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі - не пізніше закінченні останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Згідно статті 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу, в тому числі, за своєчасність подання податкових декларацій.

Статтею 120 ПК України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Всі заперечення позивача ґрунтуються на номері акту та помилки в адресі (записано вулМиру,34 замість АДРЕСА_1, які на думку позивача, дають підставу вважати винесене на його підставі податкове повідомлення - рішення нечинним.

Проте , на думку колегія суддів, вказані вище обставини не вплинули на правомірність оскарженого податкового повідомлення рішення.

Так, з матеріалів справи видно, що акт отриманий позивачем містить номер №51/1751 від 12.03.2012 р., в податковому повідомленні - рішення вказано номер № 0051/1751/НОМЕР_1, тому перші два нулі вказані не були, подальші цифри відповідають акту, а останні цифри відповідають ідентифікаційному номеру позивача. За порушення, яке відображене у акті перевірки від 12.03.2012 року і застосовано штрафну санкцію оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2012 року.

Не дивлячись на помилково вказану адресу платника податків у оскарженому податковому повідомленні рішення, позивач останнє отримав і оскаржив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем жодних доказів подання податкової декларації вчасно не надано, натомість подано відповідачем доказ копію поштового конверту, в якому міститься відмітка поштового відділення щодо дати надіслання, а саме - 09.02.2012 р. (а.с.23) та заперечення ОСОБА_1 на акт перевірки, що він здав таку декларацію на поштове відділення 09.02.2012 р. (а.с.22).

Відтак, позивачем фактично підтверджено порушення податкового законодавства.

Посилання апелянта на те, що його декларація прийнята і несвоєчасним її поданням не спричинено шкоди державі є не переконливими, бо це не звільняє від відповідальності.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обгрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та довів правомірність прийнятого рішення.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 липня 2012 року у справі №2а-0770/2086/12 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_2