Справа № 804/19924/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Шабанова Д.В.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод спеціальних труб»
до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник позивача у судовому засіданні підтримав предявлений позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач предявлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту липня та вересня 2014 року суми податку на додану вартість за господарською операцію з ТОВ «Велтрейд-М», реальність якої документально не підтверджено. Так, позивачем не надано до перевірки сертифікати відповідності (походження) на отриманий нібито від вказаного контрагента товар, що унеможливлює ідентифікувати цей товар до виробника. Також позивачем не надано виписок із книги реєстрації довіреностей на особу, яка цей товар отримувала. Крім того, позивачем документально не підтверджено транспортування товару саме від ТОВ «Велтрейд-М», оскільки, як вбачається з наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, перевезення товару здійснювалося нібито контрагентом позивача - ТОВ «КСВ-Груп» автомобілем Камаз АЕ1871АС, однак, відповідно до бази даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України встановлено, що автомобіль Камаз АЕ1871АС, не належить перевізнику ТОВ «КСВ-Груп», а зареєстрований за ПП «Гранд». При цьому, ТОВ «КСВ-Груп» та ТОВ «Велтрейд-М» на час перевірки позивача мають стан « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод спеціальних труб» (далі ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб») зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 06.01.2005р. та перебуває на обліку в Дніпропетровській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі Дніпропетровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) як платник податків та відповідно до свідоцтва від 04.02.2013р. №200107180 також є платником податку на додану вартість.
Висновки означеного акту перевірки обґрунтовані тим, що під час її проведення не було встановлено факту реального здійснення господарських операцій ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» по придбанню у контрагента ТОВ «Велтрейд-М» матеріальних цінностей відповідно до договору постачання товару №ДГ-162 від 02.06.2014р., тому суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними вказаним субєктом господарювання, у загальному розмірі 174786,00грн. не можуть бути віднесені позивачем до складу податкового кредиту відповідного звітного (податкового) періоду. Так, ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» до перевірки не надано виписок з книги реєстрації довіреностей на отримання товарів від ТОВ «Велтрейд-М» у липні 2014 року; не надано сертифікатів відповідності та/або походження на вищезазначений товар, що унеможливлює ідентифікувати товар до виробника. Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних встановлено, що перевезення товару здійснювалося автомобілем Камаз АЕ1871АС перевізником ТОВ «КСВ-Груп», проте згідно бази даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України встановлено, що вищевказаний автомобіль не належать підприємству перевізнику ТОВ «КСВ-Груп» та зареєстровано за підприємством ПП «Гранд». Крім того, ТОВ «КСВ-Груп» та ТОВ «Велтрейд-М» на час перевірки позивача мають стан « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Наведене свідчить про неможливість постачання товару, а, отже, є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Так, згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Велтрейд-М» та ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» було укладено договір постачання товару №ДГ-162 від 02.06.2014р. (далі Договір), згідно якого ТОВ «Велтрейд-М», як постачальник, зобовязувався передати у власність ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб», як покупцю, визначений цим договором товар, а ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» зобовязувався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Найменування, одиниці виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначається у видаткових накладних, які є невідємними додатками до цього договору(а.с.36-39).
Згідно п.2.1 Договору поставка товару здійснюється силами та за рахунок покупця.
Пунктом 3.1 Договору встановлено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації та у видатковій накладній.
Відповідно до п.5.1 Договору передача товару оформлюється шляхом підписання видаткової накладної у день фактичної поставки товару на адресу покупця.
Оплата за поставлений ТОВ «Велтрейд-М» товар була здійснена позивачем у повному обсязі, що посвідчується відповідними платіжними дорученнями (а.с.67-71).
Отримання та оприбуткування товару ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» підтверджується картками складського обліку матеріалів та відомостями з книги реєстрації довіреностей на отримання товарів від ТОВ «Велтрейд-М» у липні 2014 року (а.с.165,180-193).
Транспортування товару посвідчується товарно-транспортними накладними №54 від 03.07.2014р., №98 від 07.07.2014р., №128 від 09.07.2014р., №168 від 11.07.2014р. та №437 від 28.07.2014р., з яких вбачається, що перевезення здійснювалося ТОВ «КСВ-Груп» за замовленням ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб», яке також є вантажоодержувачем; вантажовідправником є ТОВ «Велтрейд-М»; пункт навантаження: Дніпропетровська область, с. Губиниха, вул. Берегового, 3; пункт розвантаження: Дніпропетровська область, с. Горянівське, вул. Горянівська, 1 (а.с.45,49,53,57,61-62).
Наявність у позивача складських приміщень за вищевказаною адресою підтверджується відповідними первинними документами, а саме: договором оренди нежитлових приміщень від 03.01.2012р.; договором оренди обладнання №1810-ПО від 18.10.2013р. та актом прийому-передачі обладнання від 18.10.2013р., укладеними між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб»; договором суборенди обладнання №1410-ПО від 14.10.2013р. та актом прийому-передачі обладнання від 14.10.2013р., укладеним між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» (а.с.116-137).
При цьому судом встановлено, що між ТОВ «КСВ-Груп» (перевізник) та ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» (замовник) було укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №2 від 02.06.2014р., відповідно до якого замовник зобовязується надавати для перевезення вантажі, а перевізник приймати їх і виконувати для замовника їх перевезення автомобільним транспортом (а.с.63).
На підтвердження виконання умов означеного договору позивачем надано: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000798, податкову накладну від 31.07.2014р. №798, рахунок-фактуру №СФ-0000798 від 31.07.2014р. (а.с.64-66).
Дійсно, з наданих позивачем товарно-транспортних накладних вбачається, що перевезення товару здійснювалося автомобілем Камаз АЕ1871АС. При цьому доводи відповідача відносно того, що за інформацію бази даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України цей автомобіль не належить підприємству ТОВ «КСВ-Груп», а зареєстрований за ПП «Гранд», не спростовують підтвердження факту транспортування товару від ТОВ «Велтрейд-М» до позивача, оскільки, по-перше, відповідачем не надано доказів неможливості використання вказаного транспортного засобу на умовах оренди іншими субєктами господарювання, а не лише власником, по-друге, позивач не несе відповідальності за заповнення товарно-транспортних накладних своїм контрагентом. Водночас, контролюючим органом повинен бути доведений саме факт відсутності такого перевезення, а не встановлюватися майнова належність засобу перевезення, оскільки останнє не може бути підставою для визнання всієї господарської операції нереальною за наявності належно оформлених первинних документів, руху активів та використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача.
Щодо не надання до перевірки сертифікатів відповідності та/або походження на зазначений у податкових та видаткових накладних товар, суд зазначає, що відповідачем до перевірки надані усі необхідні первині документи для фактичного встановлення реальності господарської операції між ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» та ТОВ «Велтрейд-М», тому відсутність сертифікатів за наявності належним чином оформлених первинних документів не може бути підставою для визнання господарської операції нереальною.
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Велтрейд-М» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, та їх подальше використання у власній господарській діяльності.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсним чи неукладеним вказаного правочину. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означеного договору, фіктивної господарської діяльності контрагента позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладеної угоди з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладений правочин порушує публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладеного ТОВ «Дніпропетровський завод спеціальних труб» та ТОВ «Велтрейд-М» договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цієї угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагента та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угоди між позивачем та його означеним вище контрагентом, так і на час її виконання, вказаний субєкт господарювання знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також був платником податку на додану вартість.
Посилання відповідача на відомості, отриманні від ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запоріжжя, відносно того, що ТОВ «Велтрейд-М» та ТОВ «КСВ-Груп» мають стан 9, у звязку із направленням повідомлення про відсутність за місцезнаходженням не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит, тим більше, що відомості про відсутність цих субєктів господарювання за податковою адресою до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час виконання укладених з ними правочинів не вносилися, а відповідне повідомлення надіслано вже після здійснення господарських операцій.
Крім того, варто зауважити, що навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив будь-які вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ та віднесення до складу витрат відповідного звітного періоду вартості отриманих товарів (робіт, послуг) за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за отримані товари (роботи, послуги) і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту липня та вересня 2014 року відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентом ТОВ «Велтрейд-М» в ході реального виконання господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства, а, отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 487,20грн., що підтверджується квитанцією №21671654 від 02.12.2014р., наявною в матеріалах справи (а.с.2), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 487,20грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод спеціальних труб» до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_5