Справа № 2а-4031/10/0770
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 876/8602/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

прокурора Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛТІ О» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛТІ О» про стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2010 року ОСОБА_1 міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ТзОВ «РІАЛТІ О» штрафні санкції в сумі 8592, 17 грн.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 09 липня 2014 року позов задовольнив повністю.

Постановив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІАЛТІ - О" на користь ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття штрафні санкції в сумі 8592,17 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «РІАЛТІ О» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ТзОВ «Ріалті-О» звернулось до гр. ОСОБА_2 з листом за № 24 від 09.04.2010 р., в якому просило його зявитися до Товариства для внесення відповідних змін в трудову книжку(лист додається). ОСОБА_2 в цей же день не зявився і не міг зявитися фізично. Згодом, коли ОСОБА_2 зявився Товариством було вчинено відповідний запис у трудовій книжці згідно вимог ст. 2 п. 2.10 Наказу міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993р.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.02.2010 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю, подавши копію трудової книжки, згідно якої ОСОБА_2 був звільнений відповідачем згідно п.1.ст.40 КЗпП України.

24.02.2010 року центром зайнятості відповідно до «Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 та на підставі заяви від 24.02.2010 року ОСОБА_2 було надано статус безробітного із виплатою допомоги по безробіттю.

На підставі поданих ОСОБА_2 документів спеціалістами ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості 17 березня 2010 року проведена перевірка ТзОВ «РІАЛТІ-О».

Згідно акту перевірки № 1 від 17.03.10 ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості встановлено, що ТзОВ "РІАЛТІ-О" звіти форми "4-ГПТ (план)" та "4-ПН (факт)" про звільнення з роботи ОСОБА_2 за п.1.ст.40 КЗпП України не подавалися

За результатами перевірки згідно акту № 1 від 17.03.10 ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості за порушення п.5.ст.20 Закону України "Про зайнятість населення" застосовано до ТзОВ «РІАЛТІО» штрафні санкції у розмірі річної заробітної плати вивільненого працівника ОСОБА_2 у сумі 8592,17 (вісім тисяч пятсот девяносто дві грн. 17 коп.) та запропоновано добровільно сплатити суму штрафу у 10-ти денний строк. Однак, відповідач у добровільному порядку штраф не сплатив, у звязку з чим, прокурор в інтересах центру зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час проведення перевірки та складення ОСОБА_1, відповідачем не було внесено виправлення у трудову книжку ОСОБА_2 про зміну статті звільнення останнього з п.1 ст. 40 КЗпП України на п.1 ст. 36 КЗпП.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Згідно до п. 5 ст. 20 Закону України № 803-ХІІ при вивільненні працівників (у тому числі працюючих пенсіонерів та інвалідів) у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціальному захисту вивільнюваних працівників.

Пунктом 6 ст. 20 Закону України № 803-ХІІ передбачено, що порядок стягнення та розміри штрафів за невиконання вимог цієї статті з підприємств, установ і організацій встановлюються законодавством України.

Згідно п.п. «л» п.8 Положення, Державна служба зайнятості уповноважена стягувати відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» штрафи з підприємств, установ та організацій усіх форм власності у разі неподання або порушення строків подання державній службі зайнятості письмового повідомлення про наступне вивільнення працівників, чи не направлення списків фактично вивільнених працівників, як це передбачено п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення».

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 19.02.2010 року повторно подав відповідачу заяву про звільнення його з роботи з 15.02.2010 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України., у звязку з чим 22.02.2010 року відповідач виніс наказ № 8 про те, що запис в наказі №5 від 15.02.2010 року: "Звільнити ОСОБА_2І… у зв'язку з скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України)..." вважати помилковим та правильним вважати наказ №9 від 22.02.2010 року.

Разом з тим, відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, яку 24.02.2010 року ОСОБА_2 подав до ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, не вбачається наявність запису відповідача про зміну статті звільнення останнього на пункт 1 статті 36 КЗпП України, згідно до наказів від 22.02.2010 року.

Зазначене також підтверджується ОСОБА_1 МРЗЦ від 09.04.2010 року, яким засвідчене, що при наступному відвідуванні центру зайнятості 09.04.2010 року у трудовій книжці ОСОБА_2 відсутні виправлення, а відтак, звільнення відбулося відповідачем 15.02.2010 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, не знайшло свого підтвердження посилання відповідача на те, що він звертався до центру зайнятості з проханням про повернення неправильно поданих документів, а саме: наказу і трудової книжки ОСОБА_2.

Оскільки відповідач не сплатив застосовані ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості штрафні санкції, доказів оскарження рішення про застосування штрафних санкцій суду не надав, колегія суддів вважає обгрутованими та вірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми штрафних санкцій.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛТІ О» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року у справі № 2а-4031/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала в повному обсязі складена 15 червня 2015 року.