Справа № К/9991/21013/12-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/9991/21013/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача Ломако В.М.,

представника відповідача Нестерук М.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 по справі №2а/0270/5111/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.11.2011 №, від 03.11.2011 №, від 03.11.2011 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Іллінецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області 14.03.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 23.03.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Іллінецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статті 2 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок», пункту 8№.6 статті 81, пунктів 11.21, 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну позивача - Іллінецьку міжрайонну державну податкову інспекцію її правонаступником - Іллінецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» у періоді з 01.01.2010 по 31.03.2011 було платником фіксованого сільськогосподарського податку та було зареєстровано як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.06.2009.

Іллінецькою міжрайонною державною податковою інспекцією проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 03.03.2009 по 31.03.2011, валютного та іншого законодавства за період з 03.03.2009 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема, пункту 4.1статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3,підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, пункту 8№.6 статті 81, пунктів 11.21, 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1552573,00грн. та завищення залишку від'ємного значення на 13310,00грн.; пункту 5.1, підпунктів 5.2.1 та 5.2.5 пункту 5.2, підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5, пунктів 8.3 та 8.6 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1233690,00грн.

Фактичною підставою для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства стало те, що на думку податкового органу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» неправомірно перебувало в режимі сплати фіксованого сільськогосподарського податку та на спеціальному режимі оподаткування ПДВ у зв'язку з тим, що деякі договори оренди земельних ділянок, які використовує товариство, не зареєстровані в установленому порядку.

За результатами перевірки Іллінецькою міжрайонною державною податковою інспекцією складено акт від 18.10.2011 №340/23/30802530 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.11.2011 №, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1233690,00грн.; від 03.11.2011 №, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1552573,00грн.; від 03.11.2011 № залишку від'ємного значення на 13310,00грн.

Пунктом 81.1 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Згідно з пунктом 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно із підпунктом «б» підпункту 81.15.2 пункту 81.15 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» діяльність у сфері сільського господарства включає: а) виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощення фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах; а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Таким чином, основною умовою застосування платником спеціального режиму в порядку статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» є здійснення таким платником діяльності з безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах.

Аналогічне за змістом правове регулювання спірних правовідносин передбачено і статтею 209 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» особи можуть бути зареєстровані як платники ФСП, якщо такі особи є сільськогосподарськими підприємствами різних організаційно-правових форм, передбачених законами України, селянські та інші господарства, які займаються виробництвом (вирощуванням), переробкою та збутом сільськогосподарської продукції, а також рибницькі, рибальські та риболовецькі господарства, які займаються розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах), у яких сума, одержана від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, перевищує 75 відсотків загальної суми валового доходу.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» об'єктом оподаткування для платників фіксованого сільськогосподарського податку (далі - платники податку) є площа сільськогосподарських угідь, переданих сільськогосподарському товаровиробнику у власність або наданих йому у користування, в тому числі на умовах оренди, а також земель водного фонду, які використовуються рибницькими, рибальськими та риболовецькими господарствами для розведення, вирощування та вилову риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах).

При цьому, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок, зокрема, податку на прибуток підприємств.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в періоді, який перевірявся, підприємство здійснювало діяльність у сфері сільського господарства на земельних ділянках площею 450га та площею 2626га, які знаходяться на території Човновицької сільської ради, відповідно до договорів суборенди, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю Кінний завод «Вінниччина».

Частка сільськогосподарського виробництва у валовому доході Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький кінний завод» складала понад 90%.

Закон України «Про фіксований сільськогосподарський податок», пункт 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» як і пункт 209.6 статті 209 Податкового кодексу України не ставлять право платника на застосування фіксованого сільськогосподарського податку та спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість в залежність від дотримання ним вимог цивільного та земельного законодавства.

Податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника. Податкове законодавство пов'язує виникнення прав та обов'язків платників податків не з фактом укладанням договорів (оскільки сам по собі факт укладання договору не є об'єктом оподаткування), а з фактом здійснення господарської операції.

Таким чином, доводи податкового органу про неправомірність використання позивачем земельних ділянок не спростовують факту виробництва на них власної сільськогосподарської продукції.

В свою чергу позивач у періоді, що перевірявся перебував на спеціальному режимі оподаткуванні як сільськогосподарське підприємство та був платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Враховуючи викладене, висновки суду першої та апеляційної інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 03.11.2011 №, від 03.11.2011 №, від 03.11.2011 № є правильними

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 55, 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 по справі №2а/0270/5111/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв