Справа № 303/7028/14-а
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 876/2170/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області про зобов»язання суб»єкта владних повноважень вчинити дії, зокрема відновити виплату пенсії за віком та відшкодувати шкоду, завдану неконституційними діями органу державної влади по факту незаконного довготривалого позбавлення громадянина соціального забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області (далі - УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі), в якому просив зобов»язати суб»єкта владних повноважень - УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі негайно відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, за рахунок бюджету держави Україна виплатити ОСОБА_1 всю заборговану пенсію, за весь період з 01 жовтня 2005-го року по 30 січня 2014-го року та відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду по факту позбавлення соціального забезпечення в сумі 200 000 гривень та 50 000 гривень моральної шкоди, завданої довготривалими, неправомірними, антиконституційними і аморальними діями службових та посадових осіб УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі, які безпосередньо направлені на приниження людської честі і гідності, свідомо спрямовані на фізичне знищення людини та унеможливлення гідного існування людини та громадянина.

Свій позов мотивує тим, що відповідач як суб»єкт владних повноважень вчинив неправомірні дії та грубо порушив його конституційне право на пенсійне забезпечення. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв»язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Лише пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Трудові пенсії та пенсії за віком призначаються громадянам України, які проживають на Україні відповідно до ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 26.12.2013 року управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області за підписом голови управління Гунгредер В.В. надіслало йому лист за вих. №16222/05 про відмову у поновленні виплати його пенсії за віком, посилаючись на Договір між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення. Своє рішення про відмову у поновленні виплати його пенсії на Україні, відповідач мотивував неправомірними посиланнями на неналежну сторону, а саме на Словацьку Республіку, яка нібито згідно до міжнародної угоди про соціальне забезпечення і має виплачувати йому громадянину України проживаючому в Україні пенсію. Договір між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення, на який посилається відповідач має дію лише у відношенні до громадян України - нерезидентів, тобто лише тих громадян, які на час свого звернення про призначення, поновлення і перерахунок пенсії постійно проживають за кордоном. Тому рішення відповідача є прямою службовою фальсифікацією.

Виплата і поновлення пенсії за віком громадянину та резиденту держави України, яким він являється здійснюється виключно на підставі Конституції України та ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а не на підставі міжнародної угоди (Договору), про що чітко вказує ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Прямим державним обов»язком державного органу Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області та їх посадових і службових осіб є забезпечення реалізації прав на пенсійне забезпечення. Своїм незаконним рішенням відповідач свідомо порушив основні норми Конституції України та ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і незаконно позбавило його пенсії.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області - неправомірними.

Зобов»язано управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що він є громадянином України, пенсіонер у віці 81 рік, який на протязі 9-ти років та 4-х місяців незаконно позбавлений виплати вже призначеної пенсії за віком та будь-якого соціального забезпечення. Нікчемність постанови Мукачівського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року полягає в тому, що була спроба підмінити рішення суду після оголошення його вступної та резолютивної частини. З жовтня 2005-го року і по сьогоднішній день, відповідач - УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі свідомо, тривало та грубо порушив всі вимоги Договору між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення, незаконно зупинив виплату вже призначеної ОСОБА_1 пенсії. Просить суд змінити постанову Мукачівського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року.

Відповідач, зокрема зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, керуючись Конституцією України, законами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, Законом України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, положенням і виконує функції призначення та виплати пенсії у рамках діючого законодавства. ОСОБА_1 подав заяву про призначення пенсії за віком 16.12.2013 року (після реєстрації в Україні) з доданими до неї документами: дві трудові книжки, документи про трудовий стаж, паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, документи Словацької Республіки, довідки про виїзд за кордон та інші документи. При огляді документів встановлено виправлення, розмитість записів, відсутність договорів, печатей та підписів. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.01.1995 року під час його офіційного проживання в період з 1991 року по 2000 рік в Словаччині, словацький пенсійний фонд за набутий ним 25 річний страховий стаж в Україні призначив йому трудову пенсію за віком відповідно до міжнародної угоди між СРСР та ЧССР. З 27 січня 1994 року ОСОБА_1 отримував пенсію згідно Угоди між Чехословацькою Республікою та Союзом Радянських Соціалістичних Республік про соціальне забезпечення, що підтверджується листом-рішенням центру соціального страхування м. Братислава від 19.01.1995 року №340 127-117. Дана пенсія виплачувалася йому до вересня 2005 року. На момент призначення трудової пенсії словацькою стороною, в 1995 році йому вже було визнано 25 років трудового стажу, 10 років з яких він відробив в Антарктиці по найвищій категорії складності. З вересня 2005 року і по сьогоднішній день, тобто вже понад вісім років, він з вини відповідача не одержує пенсію, яка була йому вже призначена. Трудова пенсія за віком призначається один раз і на все життя. Жоден орган, ніяким рішенням, чи Угодою і доповненнями до неї, не має права відмінити або зупинити виплату пенсії. Це основний дохід і забезпечення гідного існування людини в старості. Перешкоджання в отриманні пенсійних коштів з боку відповідача робилися і на момент його проживання в Словаччині, і власне коли він вже проживає в Україні. Це свідомі спекуляції та численні фальсифікації з боку службових та посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області.

Згідно листа-рішення центру соціального страхування м. Братислава від 02.03.2010 року ОСОБА_1 Словацькою Республікою 19.08.2008 року відмовлено у виплаті пенсії за віком, де надається обґрунтування відмови та повідомляється, що інша договірна сторона (Україна) призначає пенсію згідно своїх правових норм.

03.12.2013 року, згідно паспорту НОМЕР_1 виданого Мукачівським МВ УМВС України, ОСОБА_1 зареєстрований на території України. 16.12.2013 року позивач звернувся до УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі із заявою про призначення пенсії. До своєї заяви він надав оригінал трудової книжки (одержану з архіву в Словаччині), другу трудову книжку за час роботи вже як пенсіонера на території України та інші документи, перелік яких був вказаний в його заяві. ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і є основним джерелом регулювання та виконання пенсійного забезпечення у відношенні до громадян України офіційно проживаючих на момент звернення до Пенсійного фонду України на території держави Україна. Чинність міжнародних угод чи додаткових договорів в даному випадку втрачає будь яку юридичну силу.

Листом виданим УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі від грудня 2013 року №16222/05 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки питання зарахування страхового стажу набутого до 31.12.2001 року перебуває у компетенції Центрального органу Соціального страхування Словацької Республіки, а страховий стаж ОСОБА_1 набутий після цієї дати становить 1 рік, що є недостатнім для призначення пенсії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу неправомірно відмовлено у призначенні пенсії оскільки, на момент призначення пенсії словацькою стороною, в 1995 році йому вже було визнано 25 років трудового стажу, 10 років з яких він відробив в Антарктиці по найвищій категорії складності. З вересня 2005 року і по сьогоднішній день він з вини відповідача не одержує пенсію, яка була йому призначена, такі дії УПФУ в м. Мукачеві та Мукачівському районі є неправомірними.

Даючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в»язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації,

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно норми ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. В разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого КМУ від 12.08.1993 №637).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться відомості - стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Таким чином, з системного аналізу наведених норм права випливає, що трудова книжка є не єдиним документом, який може підтверджувати роботу працівника на займаній посаді.

Згідно ст. 106 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, трудова книжка позивача є належним та допустимим доказом, який підтверджує стаж роботи позивача, а також те, що позивачу було призначено пенсію за віком в Словацькій Республіці, але остання не виплачується йому з 2005 року і відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до статті 5 Договору між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення Якщо цим Договором не передбачене інше, грошові виплати особам, зазначеним в статті 3, виплачуються на території іншої Договірної Сторони до тих пір, доки вони перебувають на цій території.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач був зобов»язаний призначити позивачу пенсію і не призначення її є неправомірними діями з боку відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», Договору між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення та зобов»язання управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області призначити пенсію за віком, оскільки громадяни мають право на соціальний захист з боку держави, повноваження якої делегуються органам державної влади, зокрема управлінню Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області, а позивач є пенсіонером, досягнув віку з якого може призначатись пенсія за віком та має необхідний трудовий стаж для призначення даного виду пенсії.

Щодо зобов»язання суб»єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області відшкодувати ОСОБА_1 матеріальні та моральні збитки колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абзацу 2 частини 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В задоволенні даної вимоги слід відмовити з огляду на недоведеність позивачем факту заподіяння такої шкоди.

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, колегія суддів приходить до висновку про те, що частину позовних вимог позивача за період з 01.10.2005 року по 04.08.2014 року включно слід залишити без розгляду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення за період з 05.08.2014 року (згідно позовних вимог).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області задовольнити частково, постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року у справі №308/7028/14-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 05 серпня 2014 року.

Адміністративний позов в частині призначення та виплати пенсії за період з 01.10.2005 року по 04.08.2014 року - залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 24.06.2015 року.