Справа № 200/7683/15-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/7683/15-а
Провадження №2а/200/177/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

при секретарі: Кобзар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною відмову в розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 31 грудня 2014 року та зобовязання здійснити розрахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 31 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй в проведенні розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді у розмірі 22776,60 грн. починаючи з 31 грудня 2014 року; зобовязати Управління Пенсійного фонд України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці їй із розрахунку 90 відсотків від заробітної плати в розмірі 22776, 60 гривень на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року за №7-423-С про заробітну плату, починаючи з 31 грудня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII вона, ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року № 228-К її було відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року згідно до вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 ОСОБА_2 України, ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з правом отримання 90% щомісячного грошового утримання працюючого судді виходячи з вимог положень ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/13.

Позивачці відповідачем було здійснено розрахунок щомісячного грошового утримання в розмірі 70% від заробітної плати розмірі 18270 грн. яка встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 р.», тоді як згідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-423-С від 30.12.2014 р. заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання складає 22776,60 грн., з посиланням на ст. 138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» із змінами внесеними Законом від 08 липня 2011 року № 3668-VІ та Законом від 27 березня 2014 року за № 1166-VІІ.

Позивачка звернулась до відповідача про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, але їй було відмолено у проведенні розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 31 грудня 2014 року в розмірі 90 % із заробітної плати 22776,60 грн.

Такі дії відповідача позивачка вважає такими, що порушують її конституційні права, є протиправними та суттєво звужують зміст і обсяг прав судді, чим порушують її гарантії незалежності судді.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, звертаючись до суду із позовом, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наступне. З 31 грудня 2014 року заявнику було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а саме в редакції Закону № 166 VІІ від 27 березня 2014 року, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, при цьому для розрахунку взята заробітна плата в розмірі 18270 грн. яка встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 р.» із внесеними змінами від 03.08.2014р.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року № 228-К її було відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року згідно до вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 ОСОБА_2 України, ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Розпорядженням Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська №182829 від 26.02.2015 року їй з 31.12.2014 року було призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 12789 грн. із застосуванням відсотка розрахунку утримання 70% відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 1166VІІ від 27 березня 2014 року від заробітку в розмірі 18270 грн. який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 року», що набрав чинності 03.08. 2014 року.

4 березня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати розміром 22776,60 грн., яка вказана в довідці апеляційного суду № 7-423-С від 30.12.2014 року, на підставі ч. 3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453, та на підставі Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13 .

Листом від 16 квітня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська позивачці було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати розміром 22776,60 грн. в звязку з відсутністю правових підстав.

Суд вважає таку відмову незаконною виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст.9 ОСОБА_2 України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_2 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За загальним правилом встановленим частиною 1 статті 58 ОСОБА_2 України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених ОСОБА_2 України

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_2 України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення які зазначені Європейським судом з прав людини по справі «Кечко проти України» поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1.

Пункт 1.1 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року передбачає, що метою закону про статус суддів є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Ця Хартія складається з положень, які найкращим чином гарантують досягнення таких цілей. Її положення направлені на підвищення рівню гарантій в різних європейських державах. В національні закони не можуть вноситися зміни, направлені на зниження рівня гарантій, вже досягнутих у відповідних державах.

Пункт 1.4. Хартії зазначає, що закон надає кожному судді, який вважає, що його право за законом або в більш широкому розумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Пункт 6.3 Хартії вказує на те, що Закон забезпечує гарантії для суддів, діючих в професіональній якості, від соціальних ризиків, повязаних з хворобою, вагітністю та пологами, інвалідністю, старістю та смертю.

Пункт 6.4 Хартії зазначає, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміна, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Рішення Конституційного Суду України мають силу закону та є обовязковими для виконання на всій території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 у справі № 1-23/2007 зазначається, що довічне грошове утримання судді це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_2 України, Законом України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального і соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 3 ст.22 ОСОБА_2 України.

Нараховуючи позивачці щомісячне грошове утримання із застосуванням відсотка розрахунку утримання 70% відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 1166VІІ від 27 березня 2014 року від заробітку в розмірі 18270 грн. який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014р.», що набрав чинності 03.08. 2014 року відповідач порушив усі вищезазначені норми права, чим допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод позивачки, порушив її гарантії незалежності судді, знизив рівень гарантій суддів вже досягнутих раніше в нашій державі, позбавив її майнових прав на отримання законного щомісячного довічного грошового утримання в сенсі вимог ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосував зворотню дію закону.

Так позивачка була обрана на посаду судді 20.06.1982 року за період дії Закону України «Про статус суддів» який діяв до 2010 року і який передбачав при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, а також продовжувала працювати під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 в якому ч. 3 ст.138 було також передбачено при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, отже на протязі 32 років 6 місяців та 12 днів суддівського стажу позивачка мала законні сподівання на отримання щомісячного довічного грошового утримання у зазначеному розмірі.

Тому при вирішенні цього спору слід враховувати, що з огляду на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 ОСОБА_2 України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Порядок нарахування довічного грошового утримання який був визначений ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-YI, та який в подальшому був змінений Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI та визначено 70% від грошового утримання судді, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, був в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13 визнаний такими , що не відповідає ОСОБА_2 України ( є неконституційними) та втратив силу.

В цьому Рішенні Конституційного Суду зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_2 України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції визначеної Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI суперечить ст.126 ОСОБА_2 України як така, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» знову в ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені зміни та знову знижений відсоток розрахунку до 70% , що також в котрий раз звужує зміст та обсяг визначених ОСОБА_2 України гарантій незалежності суддів, що порушує положення зазначені в Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/13 та в інших правових актах, які зазначені вище в цій постанові, тому відповідач не мав права застосовувати при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання позивачці положення передбачені Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та не мав права відмовляти їй в перерахуванні довічного грошового утримання за її заявою.

Крім того, відповідач також звузив зміст та обсяг визначених ОСОБА_2 України та іншими правовими актами зазначеними в цій постанові гарантій незалежності суддів відносно позивачки, нарахувавши їй щомісячне довічне грошове утримання від заробітку в розмірі 18270 грн. який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 року», що набрав чинності 03.08.2014 року, тоді як в наданій позивачкою до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська довідці Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-423-С від 30.12.2014 року про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці вказано про те, що її заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання, складає 22776, 60 грн. Тому саме з цієї заробітної плати 22776,60 грн. необхідно розраховувати розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки.

Також в матеріалах справи містяться довідка Апеляційного суду Дніпропетровської області №7-05-С та довідка №7-04-С згідно яких заробітна плата судді Кузьменко В.М. в грудні 2013 року та в січні 2014 року складала 22776,60 грн., тому незаконно були погіршені та звужені права позивачки, коли обчислювалось її щомісячне грошове утримання від заробітку 18270 грн.

Встановлюючи розмір відсотка який повинен бути застосований при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання позивачки у відповідності з вимогами ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-YI та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/13, слід враховувати, що її стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, складає 32 роки 6 місяців 12 днів. Таким чином позивачці повинно бути нараховане довічне грошове утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді, тобто від 22776, 60 грн. та з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, тобто за пять і більше років, що складає 90 % від грошового утримання судді.

Вважаючи, що відповідач при нарахуванні позивачці довічного грошового утримання порушив основоположний в нашій державі принцип верховенства права, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивачки та вважає за необхідне задовольнити позов.

За результатами розгляду справи, оцінивши повідомлені позивачкою та відповідачем обставини, перевіривши матеріали справи що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,6,19,21,22,46,55,57,58,68 ОСОБА_2 України, ст.ст.6-11, 71, 99, КАС України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 р. № 2453-YI, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13, Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, Європейською Хартією про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р., ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною відмову в розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 31 грудня 2014 р. та зобовязання здійснити перерахунок задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 в проведені розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 07 липня 2010 року № 2453 та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/13 з 31 грудня 2014 року на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-423-С від 30.12.2014р. про заробітну плату в розмірі 22776,60 грн. для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3рп/13 здійснити розрахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 31 грудня 2014 року, із розрахунку 90% від заробітної плати в розмірі 22776, 60 грн. на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-423-С від 30.12.2014р., починаючи з 31 грудня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Е.В. Женеску