Справа № 809/2681/14
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/9631/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Носа С.П.., ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року у справі за його позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Городенківському районі Івано-Франківської області про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2014 року управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області (далі УПФУ в Городенківському районі) звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Городенківському районі Івано-Франківської області (далі ВВД ФССНВВПЗ в Городенківському районі) суму виплаченої пенсії по інвалідності нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по особовій справі потерпілого ОСОБА_2 за період з 01.11.2013 року по 30.06.2014 року, що становить 844 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року у справі № 809/2681/14 у задоволенні позовних вимог за період з 01.03.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 422 грн. було відмовлено. Провадження в частині позовних вимог за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року в сумі 422 грн. закрито.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржило УПФУ в Городенківському районі, яке у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. У обґрунтування своїх вимог апелянт покликається на те, що Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України і правління ФССНВВПЗ, передбачено здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України, незалежно від того чи є предметом спору стягнення понесених витрат у звязку з виплатою пенсій чи спонукання до підписання актів щомісячної звірки витрат.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог УПФУ в Городенківському районі за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що щодо аналогічних позовних вимог є судове рішення, яке вступило у законну силу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог УПФУ в Городенківському районі за період з 01.03.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 422 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 отримав травму 08.01.1993 року на підприємстві, розташованому на території держави-учасниці СНД у Російській Федерації.

Після переїзду з Росії в Україну на постійне проживання за ОСОБА_2 залишилося право на відшкодування шкоди Російською Федерацією. ОСОБА_2 і на сьогодні, залишається застрахованою особою Фонду соціального страхування Російської Федерації. Жодного дня ОСОБА_2 не був та не є застрахованою особою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За нього не сплачувались до Фонду страхові внески. Таким чином, відсутні правові підстави для того, щоб відповідач був ще одним страховиком потерпілого та щоб Фонд мав будь-які зобов'язання перед потерпілим та Пенсійним фондом України.

Даючи правову оцінку заявленим УПФУ в Городенківському районі позовним вимогам та оскаржуваному судовому рішенню, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Як встановлено судом, між сторонами існує спір щодо відшкодування коштів, які були виплачені УПФУ в Городенківському районі ОСОБА_2 у вигляді пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві на загальну суму 844 грн.

З матеріалів справи слідує, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року у справі № 809/815/14, яка набрала законної сили, УПФУ в Городенківському районі було відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ВВД ФССНВВПЗ в Городенківському районі суми виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві по особовій справі потерпілого ОСОБА_2 за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року у розмірі 422 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у частині позовних вимог УПФУ в Городенківському районі за період з листопада 2013 року по лютий 2014 року у розмірі 422 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Перевіряючи правомірність відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог УПФУ в Городенківському районі за період з 01.03.2014 року по 30.06.2014 року у розмірі 422 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (ст. 4 Основ).

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд, що також передбачено ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно із ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене ст. 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до п. 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 отримав травму 08.01.1993 року на підприємстві, розташованому на території держави-учасниці СНД у Російській Федерації.

Як слідує з листа Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування Російської Федерації від 07.02.2011 року № 01-09/02/382, на час нещасного випадку його страховиком було АТзТ «Німакс», яке відшкодовувало заподіяну ОСОБА_2 шкоду (а.с. 98).

Після створення у 2000 році Фонду соціального страхування Російської Федерації на цей Фонд покладено обов'язки по відшкодуванню заподіяної шкоди потерпілим внаслідок нещасних випадків на виробництві. Тому з 01.01.2000 року справа ОСОБА_2 підприємством була передана в Іркутське регіональне відділення Фонду соціального страхування РФ.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону Російської Федерації від 24.07.1998 року № 125-РФ «Про обов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань» дія цього Федерального закону розповсюджується на іноземних громадян, тобто з 01.01.2000 року страховиком цих громадян є Фонд соціального страхування Російської Федерації. До вказаних у цьому Законі осіб відноситься потерпілий ОСОБА_2

З листа Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування Російської Федерації від 07.02.2011 року № 01-09/02/382 та листа Філіалу № 45 державної установи Московського регіонального відділення Фонду соціального страхування Російської Федерації від 10.02.2011 року № 04-12/45/294 (а.с. 99) вбачається, що ОСОБА_2 з 01.01.2000 року є застрахованою особою Фонду соціального страхування Російської Федерації, цей Фонд є страховиком ОСОБА_2В та від нього потерпілий отримує передбачені Федеральним законом страхові виплати у звязку з нещасним випадком на виробництві.

Таким чином, після переїзду з Росії в Україну на постійне проживання за ОСОБА_2 залишилося право на відшкодування шкоди Російською Федерацією, що передбачено у п. 5 ч. 2 ст. 18 зазначеного Закону Російської Федерації, і він на сьогодні залишається застрахованою особою Фонду соціального страхування Російської Федерації.

Виходячи з наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_2 не був та не є застрахованою особою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, отримав трудове каліцтво на території іноземної держави, то відсутні правові підстави для того, щоб Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України поряд з Фондом соціального страхування Російської Федерації був ще одним страховиком потерпілого та мав будь-які зобов'язання перед потерпілим та Пенсійним фондом України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта УПФУ в Городенківському районі не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення його позовних вимог, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року у справі № 809/2681/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_3Онишкевич

Судді С.П.Нос

ОСОБА_1