Справа № 810/2486/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року 810/2486/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доІрпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання позивача за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ірпінський міський відділ Управління державної міграційної служби в Київській області своїми діями порушив вимоги ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV та безпідставно відмовив позивачу у здійсненні реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання, призначене на 22.06.2015, з`явилась позивач.

Під час проведення підготовчого провадження позивач пояснила, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 14.07.1966 №585 матір позивача - ОСОБА_2 на сім`ю у складі 3 чоловік, у тому числі позивача та її сестри - ОСОБА_3 , отримала ордер №372 від 26.07.1966 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі позивач була прописана з 06.08.1969 до 01.07.1980. У 2009 році її матір ОСОБА_2 стала часто хворіти, у зв`язку з чим вона змушена була переселитися до мати та доглядати за нею. З цією метою вона звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання за вказаною вище адресою. Однак, відповідачем було відмовлено в реєстрації позивача. Письмова відповідь не надавалася.

При цьому, позивач вказала, що за вказаною адресою зареєстровані її сестра та її племінник.

Позивач під час проведення підготовчого провадження позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 14.07.1966 №585 матір позивача - ОСОБА_2 на сім`ю у складі 3 чоловік, у тому числі позивача та її сестри - ОСОБА_3 , отримала ордер №372 від 26.07.1966 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному житловому приміщенні позивач була прописана з 06.08.1969 до 01.07.1980, що підтверджується карточкою прописки Форми А.

У зв`язку з укладенням позивачем шлюбу вона була знята з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою.

Як пояснила позивач під час проведення підготовчого провадження, у 2009 році її матір ОСОБА_2 стала часто хворіти, у зв`язку з чим позивач змушена була переселитися до мати та доглядати за нею. ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача - ОСОБА_2 померла.

При цьому, у вказаному житловому приміщенні, як пояснила позивач, на даний час зареєстровані її сестра та її племінник.

З метою проведення реєстрації місця проживання позивач 05.06.2015 звернулася до начальника Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області із заявою, написаною в довільній формі, щодо реєстрації її місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В заяві позивач зазначає, що вказана квартира не приватизована та належить їй, її матері ОСОБА_4 та її сестрі ОСОБА_5 згідно виданого ордеру.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що до неї позивачем додано копію ордеру, паспорта та свідоцтва про народження.

Як зазначає позивач у позовній заяві, начальником Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області було повідомлено її, що її заява не підлягає задоволенню і що письмову відповідь із зазначенням підстав для відмови у реєстрації її місця проживання надано не буде.

В свою чергу, позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи, зняття з реєстрації регламентовано Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421.

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає місце проживання як житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрацію - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання (якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України);

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України);

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Статтею 11 Закону визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

На виконання ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" МВС України виданий Наказ від 22.11.2012 №1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів".

Відповідно до п. 2.2 Порядку для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру:

- письмову заяву про реєстрацію місця проживання;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

- документи, що підтверджують:

* право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;

* право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за № 84/20397;

* проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

- свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;

- заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

При цьому, вказаним Порядком затверджено форму письмової заяви про реєстрацію місця проживання.

Така заява повинна містити відомості про підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною ним адресою (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи) та згоду власника/співвласника житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації вище.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України №5464-Х від 30.06.1983 встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Разом з тим, п. 1 ст. 65 Житлового кодексу України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд зазначає, що позивачем не було дотримано певної процедури реєстрації місця проживання особи, а саме до Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області позивачем не було надано встановлено форми заяви, з якої вбачається згода щодо реєстрації позивача всіх членів сім`ї наймача, та квитанції про сплату державного мита або документу про звільнення від його сплати.

Доводи позивача про те, що вона була включена у ордер на вселення у квартиру згідно з Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 14.07.1966 №585 суд до уваги не бере, оскільки ОСОБА_1 з 01.07.1980 була знята з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Також при прийнятті рішення суд враховує те, що квартира, яка є предметом розгляду, відноситься до державного житлового фонду, а тому доводи позивача про те, що власниками вказаного майна є позивач, її матір ОСОБА_4 та її сестра ОСОБА_5 , є безпідставними.

Як вже зазначалось вище, документом, що підтверджує право на проживанні в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

Отже, законодавець визначив перелік документів, що можуть підтверджувати право на проживання в житлі.

Суд звертає увагу позивача, що в даному випадку під поняттям "інші документи" можуть розглядатись судове або інше рішення щодо права користування житловим приміщенням або його найму.

Таким чином, враховуючи, що документи, необхідні для оформлення реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 до відповідача надані не були, він не мав права на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд наголошує на тому, що предметом спору є протиправність рішення та дій відповідача. Проте, у ході розгляду справи встановлено, що Ірпінським міським відділом Управління державної міграційної служби в Київській області будь-які рішення щодо відмови у реєстрації місця проживання позивача не приймались, а відтак права не порушувались.

При цьому можливу бездіяльність відповідача при розгляді заяви від 05.06.2015 та дотримання строків її розгляду позивачем не оскаржено.

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними дій Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області щодо відмови у здійсненні реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суд відмовляє.

Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про неможливість реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 без надання документів, визначених ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та п. 2.2 Порядку, що підтверджують право на проживання у житлі або згоди членів сім`ї наймача на реєстрацію, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо зобов`язання Ірпінського міського відділу Управління державної міграційної служби в Київській області провести реєстрацію позивача за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд приходить до висновку, що докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.