Справа № 804/4860/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" квітня 2015 р. справа № 804/4860/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 р. у справі № 804/4860/14

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

07.04.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинним повністю та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.04.2014 року про збільшення грошового зобовязання по орендній платі за землю з фізичних осіб та штрафних санкцій на загальну суму 33689,5 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постанова суду вмотивована тим, що зміна розміру земельного податку є лише підставою для внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки і не тягне автоматичні зміни орендної плати та донарахування податковим органом суми податкового зобовязання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення, нормативно-грошова оцінка згідно даних державного земельного кадастру становить 364 446,05 грн., зазначає також, що у відповідності до вимог п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України для визначення розміру суми земельного податку необхідно застосовувати збільшений коефіцент 1,5.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період часу з 17.03.2014 року по 21.03.2014 року відповідачем на підставі наказу №323 від 05.03.2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 716/173/НОМЕР_2 від 28.03.2014 року.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення з боку позивача п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, вена слідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки за 2011-2013 роки на суму 27 880,14 грн.

Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що позивач, починаючи з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року декларував та сплачував орендну плату за землі комунальної власності у меншому розмірі, ніж визначено нормами Податкового кодексу України.

На підставі вищевказаного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 03.04.2014 року, яким позивачеві збільшено суму податкового зобовязання за основним платежем: орендна плата з фізичних осіб за основним на суму 27 880,14 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5809,36 грн.

Відповідно до матеріалів справи 19.04.2007 року, на підставі рішень Дніпропетровської міської ради № 110/8 від 06.12.2006 та № 185/11 від 21.03.2007 року, року між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2701 га, площа частки, за яку справляється орендна плата становить 3,56 % або 0,0096 га, за адресою м. Дніпропетровськ вул. Карла Лібнехта, 9 для комерційної діяльності строком на 15 років. Даний договір було зареєстровано за № 902, посвідчено нотаріально та зареєстровано в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:388:0005.

Згідно п. 2.3 вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, на час укладення договору оренди, складає 4 562 727,99 грн.

Пунктом 4.1 вищевказаного договору встановлено, що орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях), з урахуванням п. 21 цього договору, у розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцент 1,3.

Пунктом 5.2 даного договору встановлено, що цільове призначення земельної ділянки землі історико-культурного призначення.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до ст. 288 якого встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

У відповідності до п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Відповідно до п. 276.3 ст. 276 та п.п. 276.3.3 п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України 274.1. Податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу із застосуванням таких коефіцієнтів: місцевого значення - 1,5.

Згідно з п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

В звязку зі змінами у законодавстві Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення №216/8 від 02.02.2011 року, п.2.2 якого вирішено внести зміни до проектів рішень міської ради, які погоджено виконавчим комітетом міської ради, встановивши розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.

Згідно п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель несільськогосподарського призначення, а тому при визначенні розміру земельного податку застосуванню підлягає п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкових зобовязань, таким чином хоч розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, однак справляння орендної плати є сферою регулювання податкового законодавства та не може залежати від умов договору.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 21-443а12 від 11.06.2013 року встановлено, що договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обовязковість його виконання сторонами тощо. Субєкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку субєкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 03.04.2014 року щодо збільшення грошового зобовязання позивача по орендній платі фізичних осіб та застосуванню штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 р. у справі № 804/4860/14 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун