Справа № 808/6353/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/6353/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" червня 2015 р.

справа № 808/6353/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма "Полімер"

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі №808/6353/14

за поданням Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма "Полімер"

про стягнення коштів за податковим боргом, -

встановив:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року подання задоволено, а саме:

Постанова мотивована тим, що сума податкового зобов’язання відповідачем не сплачена, а отже підлягає стягненню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно даних облікової карти підприємства податковий борг з податку на додану вартість складає 83 837,00 грн.

Також, судом встановлено, що обставини, які зумовили звернення заявника до суду із цим поданням виникли з 0 год. 00 хв. 01.10.2014, відтак, заявник звернувся з поданням до адміністративного суду у межах 24 годин з моменту виникнення обставин, що зумовлювали звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.95.1. ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

В силу п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що декларація є документом, на підставі якого формується податкове зобов’язання. До обов’язків платника відноситься сплата податкового зобов’язання по декларації протягом 10 днів, що настають після граничного строку сплати. Якщо платник, не сплатив зобов’язання, то органи ДПС надсилають податкову вимогу у якій зазначається сума податкового зобов’язання яка має бути сплачена протягом 60 днів. У випадку несплати такого податкового зобов’язання, податковий борг погашається шляхом стягнення коштів зокрема з рахунків платника податків.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом приватному підприємству виробничо-комерційна фірма "Полімер" була направлена податкова вимога від 07.10.2013 року №2125-17.

Доказів добровільної сплати означеної суми позивачем надано не було.

Таким чином, враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем не доведено та не надано відповідних доказів, які б спростували висновок податкового органу про наявність у приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Полімер" податкового боргу.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заявником не зазначено, які порушення процесуального права вплинули на обґрунтованість рішення.

Так, відповідач зазначає, що ПП "ВКФ "Полімер" було позбавлено можливості бути присутнім на судовому засіданні, подати свої заперечення, пояснення та докази по справі. Проте не зазначає, які саме докази не були досліджені судом через допущене процесуальне порушення, та як це вплинуло на рішення суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення, якщо воно призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма "Полімер" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі №808/6353/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун