Справа № 22-а-1133/11
Суддя: Сліпченко О. І.
Дата ухвалення: 2011-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1133/11 Головуючий у І інстанції Архангельський А.М.
Категорія 63 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
ПОСТАНОВА

Іменем України

5 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лащенка В.Д.,

суддів: Сліпченка О.І., Корзаченко І.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області про визнання неправомірним бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області щодо перерахунку пенсії, зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії та стягнення заборгованості ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2009 р. позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, який мотивував тим, що він є інвалідом 2 групи та потерпілим 1 категорії від аварії на ЧАЕС і відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання державної пенсії в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю , у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Вказував, що відповідач виплачує йому державну та додаткову пенсію у меншому розмірі ніж встановлено законом, у зв»язку з чим просив визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити пенсію згідно вимог закону з 1червня 2008 року .

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2009 року. позов задоволено частково . Визнано дії відповідача щодо відмови у перерахунку державної і додаткової пенсії протиправними та зобов»язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу державну пенсію у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року . Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 350 грн судових витрат .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управлінням пенсійного фонду у Тетіївському районі Київської області та ОСОБА_1 подано апеляційні скарги.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті постанови вийшов за межі позовних вимог, тому просить змінити постанову суду та постановити нову, якою зобовязати відповідача здійснити перерахунок належної йому державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю починаючи з 1 червня 2008 року та стягнути заборгованість в сумі 35200,95 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів знаходить, що апеляційні скарги управління пенсійного фонду України у Тетіївському районі та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є постраждалим від наслідків на аварії на ЧАЕС 1 категорії, йому встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС .

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі інвалідам другої групи 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Позивач ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував пенсію та додаткову пенсію значно нищу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Судом встановлено, що відповідачем виплачувалась пенсія відповідно до вимог постанов КМ України № 1293 від 27.12.2005 року та № 1261 від 24.10.2008 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що № 1293 від 27.12.2005 року та № 1261 від 24.10.2008 року, суперечить вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визначення ним періоду перерахунку пенсії позивачу з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії починаючи з 01.06.2008 р., тобто він не обмежував свої позовні вимоги періодом перерахунку його пенсії, як це було вирішено судом першої інстанції без відповідного обґрунтування таких висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № І058-ІУ пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Отже, позивач має право на отримання вказаних видів пенсії з 01 червня 2008 року постійно та без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає постанову суду необґрунтованою, оскільки право позивача на отримання пенсії не обмежено будь-яким терміном (оскільки інвалідність йому встановлено безстроково, перерахунок пенсії позивача здійснюється теж з відповідної дати без обмеження кінцевим терміном). При цьому зауважується, що зобовязання відповідача здійснити такий перерахунок пенсії не є вирішенням спірного питання на майбутнє, оскільки визначення правильного розміру пенсії встановлюється у відповідності до діючих редакцій ст.ст. 50, 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", строк дії яких не обмежений законодавством. В разі внесення відповідних змін до зазначених норм права у відповідача виникає відповідне право на здійснення відповідного перерахунку (зміни розміру) пенсії позивача.

Підстави для зобов»язання відповідача виплатити конкретну суму відсутні. Безпосереднє нарахування щосмісячного підвищення здійнить УПФ згідно своїх повноважень.

Крім того стягнувши з відповідача 350 грн. витрат на оплату правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує на її користь здійсненні нею документально підтверджені судові витрати.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки ним не були враховані вимоги ч. 1 ст. 94 КАС України, згідно до яких якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, витрати за надання юридичної допомоги , сплачені позивачем, підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не з управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області .

Крім цього, згідно до ч. 3 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, однак пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України встановлено, що положення цього Кодексу щодо звільнення особи від оплати правової допомоги та забезпечення надання правової допомоги, а також частина третя статті 90 цього Кодексу набирають чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом адміністративних справ, і порядок їх компенсації встановлені Постановою КМ України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", відповідно до якої компенсація в адміністративних справах, якщо вона відповідно до закону сплачується за рахунок держави, не повинна перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу виплачується 5 % розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

При цьому, із наявної у матеріалах справи квитанції щодо надання юридичних (адвокатських) послуг від 18 травня 2009 року ( а. с. 15), вбачається, що позивачем було сплачено адвокату 350 грн. за правову допомогу, проте не зазначено скільки годин працював адвокат.

Згідно протоколу попереднього судового засідання від 3 червня 2009 року представник позивача ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні 35 хв. (а.с. 25-26) .

Статтею 55 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" встановлено, що з 01.04.2009 по 30.06.2009 розмір мінімальної заробітної плати складає 625 грн. та саме з цього розміру позивач має право на компенсацію судових витрат за надання правової допомоги .

Згідно вищезазначеної постанови послуги адвоката за повний робочий день на момент прийняття постанови становить 31грн. 25 коп. (625 х 5% /100).

Враховуючи 8 годинний робочий день, вартість однієї години правової допомоги коштує 3 грн. 90 коп. (31,25 / 8), а так як адвокат позивача витратив 35 хв. свого часу, надаючи правову допомогу, то вартість його робіт складає 2 грн. 27 коп.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення 350 грн. витрат за надання правової допомоги на користь позивача з управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі Київської області, відповідно до вимог п.1.ч.1. ст. 201 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 198, 202, 206, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському Київської області та ОСОБА_1 задовольнити частково .

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2009 року змінити в частині визначення кінцевої дати перерахунку пенсії та в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському Київської області на користь ОСОБА_1 350 гривень витрат за надання правової допомоги та прийняти в цій частині нову постанову такого змісту.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тетіївському Київської області починаючи з 1 червня 2009 року перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, які не виплачувались йому в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України витрати за надання правової допомоги в розмірі 2 грн. 27 коп. ( дві гривні двадцять сім копійок).

В іншій частині постанову Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :