Справа № 2а-8004/09/1170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2015 р. м. Київ К/9991/28426/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегія суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю представника позивача <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2012 у справі № 2а-8004/09/1170

за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради

до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2010 позовні вимоги Комунального підприємства визнати недійсним податкове повідомлення - рішення від 06.11.2009 № /1, яким йому визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) зі сплати податку на прибуток у розмірі 783 646,50 грн., - задоволені.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 02.04.2012 судове рішення першої інстанції скасував та у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де порушує питання скасувати судове рішення апеляційної інстанції, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі судове рішення першої інстанції. Також позивач просить компенсувати судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою від 25.06.2015 із занесення у протокол судового засідання у задоволенні клопотання Державної податкової інспекції про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено з підстав подання такого клопотання менше як за сім днів до дня проведення судового засідання (ст. 1221 Кодексу адміністративного судочинства України).

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки, викладені у акті від 30.09.2009 про результати виїзної планової перевірки Комунального підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2009, про заниження податку на прибуток у розмірі 522 431,00 грн. з огляду на застосування підприємством податкової пільги зі сплати загальнодержавного податку, яка була надана органом місцевого самоврядування за відсутності такої компетенції.

Також судами встановлено, що позивач є комунальним підприємством територіальної громади і відповідно до Закону України від 25.06.1991 № 1251-XII "Про систему оподаткування" (чинний на час виникнення спірних відносин) і Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" - платником податку на прибуток. Рішенням Олександрівської міської ради від 04.03.2008 № 659 позивачу надано пільгу з податку на прибуток у вигляді звільнення від сплати цього податку за результатами фінансово - господарської діяльності у 2007 році, який стовідсотково надходить до міського бюджету.

Суд апеляційної інстанції на обґрунтування свого рішення послався на те, що право встановлювати (скасовувати) загальнодержавні податки (до яких відноситься податок на прибуток підприємств) належить до законодавчих повноважень Верховної Ради України, органам місцевого самоврядування законодавчо не надано повноважень стосовно встановлення пільг щодо сплати податку на прибуток підприємств комунальної власності, відтак зазначені органи не мають права на надання таких пільг.

Проте із таким висновком погодитися не можна.

Частиною 2 ст. 42 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" передбачено, що податок на прибуток підприємств комунальної власності, засновником яких є Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні, міські, селищні та сільські ради, зараховується відповідно до бюджету Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, селищних та сільських рад.

Відповідно до п. 15 ст. 69 Бюджетного кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин) податок на прибуток підприємств комунальної власності належить до доходів місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 16.02.2010 № 5-рп/2010 викладено думку про те, що положення ч. 2 ст. 1 Закону № 1251-XII та ст. 15 Закону № 334/94-ВР у системному зв'язку з положеннями статей 5, 7, 8, 67, 92, 140, 142, 143 Конституції України, статей 7, 9, 69, 96, 97, 103, 108 БК, статей 16, 61, 62, 63, 66 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" треба розуміти так, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, сільські, селищні, міські ради мають право безпосередньо на підставі ч. 2 ст. 1 Закону № 1251-XII встановлювати пільги щодо загальнодержавного податку на прибуток підприємств комунальної власності, якщо він згідно із законами України справляється до бюджету Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських бюджетів, у межах сум, які підлягають зарахуванню до цих бюджетів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача, а суд апеляційної інстанцій, скасовуючи це рішення, помилково застосували норми матеріального права.

Крім того, позиція суду першої інстанції узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 07.02.2012 (№ 21-2171а09).

За викладених обставин судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення першої інстанції.

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення ухвалене на користь підприємства - залишенню в силі, з урахуванням приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та особливості Кодексу адміністративного судочинства України, якою є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, судові витрати у сумі 1 502,50 грн., понесені позивачем за подання касаційної скарги згідно платіжного доручення від 18.04.2012 № 359, підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2012 у справі № 2а-8004/09/1170 скасувати та залишити в силі постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2010.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" сплачений ним судовий збір у сумі 1 502,50 грн. за подання касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко