Справа № 554/9376/13-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 554/9376/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кулик-Куличок О.Л.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом прокурора м. Полтави до Полтавської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року прокурор м. Полтави звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 18.05.2012 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розміщення комунального ринку "Полтавський ринок".

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2015 року справу передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року справу прийнято до провадження суду.

19 червня 2015 року представником відповідача подано через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі /а.с. 61/.

В обґрунтування клопотання представник відповідача посилався на те, що вказана справа підлягає вирішенню в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки Полтавська міська рада у спірних правовідносинах не здійснювала владні управлінські функції, натомість виступала в якості власника землі, вільного у виборі суб'єкта щодо надання йому права на отримання земельної ділянки. Зазначав, що аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-551а14, від 24.02.2015 у справі №21-34а15.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала.

Суд, вирішуючи клопотання представника відповідача, виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16.10.1996 №422/96-ВР рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення від 18.05.2012 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розміщення комунального ринку "Полтавський ринок", діяв як суб'єкт владних повноважень, а відтак справа щодо визнання протиправним і скасування вказаного рішення належить до компетенції адміністративного суду.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-551а14, від 24.02.2015 у справі №21-34а15, виходячи з наступного.

У наведених рішеннях Верховного Суду України викладено правовий висновок відносно того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Предметом даного спору не є рішення про передачу земельної ділянки у власність або оренду та правомірність набуття фізичною або юридичною особою земельної ділянки, тобто відсутній спір про право цивільне.

Відповідно до частини 2 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, зазначені рішення Верховного суду України не можуть бути враховані при вирішенні даної справи.

Отже, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Повний текст ухвали буде складено протягом п'яти днів з дня її постановлення.

Суддя М.В. Довгопол