Справа № 2а-2444/11/1070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Київ К/9991/19196/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Києво -Святошинському районі Київської області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012

у справі № 2а-2444/11/1070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Аптекар"

до Державної податкової інспекції у Києво -Святошинському районі Київської області

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012, позов задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення- рішення Державної податкової інспекції у Києво -Святошинському районі Київської області від 11.02.2011 №/0, №/0, №/0.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.09.2010, за результатами якої складено акт від 26.01.2011 №50/23-2/3870472.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення : - п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: занижено суму податкового зобовґязання з податку на прибуток на загальну суму 202232, 42 грн.;

- п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.4. п.7.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме занижено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість 13066,99 грн.;

- п.п. «ї»п.1.3 ст.1, п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п. «а»п.17.2 ст.17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 1994,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.02.2011:

-№/0, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 202232,42 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50558,11 грн.;

-№/0 яким позивачу донараховано податку на додану вартість у сумі 13066,99 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 3266,75 грн.;

-№/0, яким позивачу донараховано податку з доходів найманих працівників у сумі 1994,00 грн., штрафні санкції 499,00 грн.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону, до складу валових витрат звітного періоду, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також, п.5.11 ст.5 Закону передбачено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі, не дозволяється.

У відповідності до пп. 7.4.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно пп. 7.4.5 ст. 7 цього Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Зетта - фін» був укладений договір про надання послуг №05-с від 01.04.2009 на виконання послуг по хімічній чистці технологічного одягу 6 раз на місяць. Згідно даного договору виконавець (ТОВ «Зетта - фін») зобовґязується за завданням замовника (ТОВ «Пан Аптекар») в особі генерального директора ОСОБА_2 надати послуги по хімічній чистці технологічного одягу.

На підтвердження виконання вказаних зобов'язань в акті перевірки міститься перелік актів виконаних робіт.

Крім того, між ТОВ «Зетта - фін» та ТОВ «Пан Аптекар» було укладено договір від 01.07.2009 № 07-Т про виконання експедиційно - транспортних послуг, при цьому наявні первинні документи, які свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за укладеними договорами.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Відповідач, обґрунтував обґрунтовував свої доводи тим, що ТОВ «Пан Аптекар» перебувало в господарських взаємовідносинах з ТОВ «Зетта-фін», яке станом на 22.07.2011 знаходить в стані припинення підприємницької діяльності. На думку відповідача ТОВ «Зетта-фін» має ознаки фіктивності, а договори, укладені між даними товариствами є нікчемними, оскільки засновник ТОВ «Зетта-фін» не має ніякого відношення до господарської діяльності даного товариства, він тільки погодився зареєструвати товариство на своє ім'я, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_3 У зв?язку з чим складені ТОВ «Зетта-фін» первинні документи, у т.ч. податкові накладні, не є доказами реального виконання вищезазначених договорів.

Однак, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або її виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Позивач не може нести відповідальність як за несплату податків його контрагентом, так і за можливу недостовірність відомостей про нього, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності щодо такої.

Таким чином, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, не спростовано. До того ж, податкова інспекція не довела невиконання, передбачених договорами, робіт.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун