Справа № 2а/0570/16088/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. м. Київ К/800/10311/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013

у справі № 2а/0570/16088/12

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2012 № , згідно з яким позивачеві нараховано штрафні санкції з ПДВ у сумі 100 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2012 у позові відмовлено з посиланням на наявність у платника обов'язку сплатити штраф в порядку підпункту «а» пункту 50.2 статті 50 Податкового кодексу України (далі - ПК) у разі подання уточнюючого розрахунку незалежно від обраного режиму оподаткування.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що оскільки спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, на якому перебуває Товариство, не передбачає сплату ПДВ до бюджету, то відсутні підстави й для зобов'язання платника перерахувати штраф до бюджету.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду як скасоване помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги, виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ, оформлену актом від 17.09.2012 № 4425/15-210/31586254.

Під час цієї перевірки податковим органом було виявлено, що 25.10.2011 Товариством було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з самостійним виправленням виявлених помилок, в якому позивач збільшив на 2000 грн. суму ПДВ за вересень 2010 року, яка підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства, однак без нарахування штрафу в розмірі трьох відсотків від суми недоплати.

Наведене стало підставою для прийняття Інспекцією оспорюваного податкового повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві нараховано штрафні санкції у розмірі 100 грн.

Приймаючи рішення про задоволенні даного позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та перебуває на спеціальному режимі оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

В силу пункту 209.2 статті 209 ПК згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За висновком суду апеляційної інстанції, оскільки пункт 120.2 статті 120 ПК нарахування штрафу пов'язує з існуванням недоплати, то підстави для нарахування штрафних санкцій у даному випадку відсутні з огляду на відсутність факту недоплати до бюджету.

Втім з такою правовою оцінкою обставин даної справи погодитися не можна.

Так, згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, наведена норма податкового закону не містить будь-яких особливостей щодо порядку виправлення показників податкової звітності платниками, які перебувають на особливому режимі оподаткування (зокрема, передбаченого для сільськогосподарських товаровиробників). При цьому єдиним випадком, при якому платник звільняється від обов'язку сплатити штраф за наслідками самостійного виявлення заниження податкового зобов'язання, є подання декларації з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за відповідний звітний період.

Звільнення ж платника від обов'язку з перерахування податкового зобов'язання до бюджету, передбачене пільговим режим оподаткування, не є перешкодою для нарахування та сплати таким платником штрафу в порядку пункту 50.1 статті 50 ПК.

На користь такого висновку свідчить і пункт 123.2 статті 123 ПК, згідно з яким використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Тобто, згідно з аналізованими нормами податкового законодавства до платника, який перебуває на пільговому режимі оподаткування та є звільненим від сплати податку до бюджету, у випадку порушення ним правил оподаткування застосовуються заходи відповідальності, що передбачають розрахунки з бюджетом.

У той же час слід наголосити, що нарахування штрафу у розмірі трьох відсотків від суми недоплати відповідно до підпункту «а» частини третьої пункту 50.1 статті 50 ПК, здійснюється самим платником та не передбачено серед заходів відповідальності, що застосовуються податковим органом.

Втім умовою використання платником права на подання уточнюючого розрахунку як підстави для звільнення такого платника від відповідальності, передбаченої статтею 123 ПК, є виконання таким платником одночасно усіх вимог, установлених законодавцем щодо внесення змін до податкової звітності.

Надіслання ж уточнюючого розрахунку із зазначенням суми недоплати, однак без нарахування штрафу в розмірі трьох відсотків від такої недоплати, є підставою для накладення контролюючим органом на платника штрафних санкцій в порядку статті 123.

Втім оскільки у розглядуваному випадку розмір застосованого до платника штрафу є меншим, ніж передбачений статтею 123 ПК, то підстави вважати оскаржуваний акт індивідуальної дії таким, що порушує права платника, відсутні.

З урахуванням викладеного слід погодитися з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмовити у задоволенні розглядуваного позову, що вимагає скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду зі спору та залишення в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби задовольнити.

2. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 у справі № 2а/0570/16088/12 скасувати.

3. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2012 у справі № 2а/0570/16088/12 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько