Справа № 809/432/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015р. Справа № 876/4224/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): не зявився

позивача у справі: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, м.Коломия Івано-Франківської області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014р. у справі №809/432/14

за позовом ОСОБА_2, с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області

до відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, м.Коломия Івано-Франківської області

про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014р. позивач: ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що начальником відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції протиправно з порушеннями вимог Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про скасування процесуального документу від 13.08.2013p. Крім того, позивач просить скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.09.2013p., а також постанову про відкриття провадження від 09.09.2013p. у виконавчому провадженні №39728786.

За результатами розгляду справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд позовні вимоги слід задоволити повністю, оскільки постанова про скасування процесуального документа була прийнята безпідставно та є необґрунтованою, постанова про стягнення судового збору від 03.09.2013р. також підлягає скасуванню, тому що винесена повторно та є аналогічної до вже існуючої постанови від 11.09.2011р., постанова від 09.09.2013р. про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі постанови від 03.09.2013р. також підлягає скасуванню, оскільки, поставлена в залежність від правомірності постанови від 03.09.2013р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відділ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області оскаржило її в апеляційному порядку. Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що, насправді, двох аналогічних та повторних постанов про стягнення судового збору не існує, а наявна лише помилка державного виконавця в зазначені дати цієї постанови. Жодної постанови про стягнення судового збору від 11.09.2011р. не було прийнято в період 2011-2012рр. Єдиною належною є постанова про стягнення судового збору від 03.09.2013р. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволені позову відмовити.

У судове засідання апеляційного суду зявився представник позивача у справі за довіреністю ОСОБА_1, яким надано пояснення та висловлено правову позицію відносно відмовлення у задоволенні апелянту у задоволенні апеляційної скарги, з підстав їх недоведеності, неповного зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник апелянта(відповідача у справі) у судове засідання апеляційного суду не зявився, письмових пояснень про причини неявки суду не надав, хоча був повідомлений належним чином про дату і місце проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, представника позивача у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2011р. ПАТ КБ Приватбанк подано заяву про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа №2-569/2011р. про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості в сумі 102694,49грн. за кредитним договором.

05.08.2011p. державним виконавцем районного відділу ДВС Коломийського міськрайонного управлінням юстиції відкрито за вказаним виконавчим листом виконавче провадження ВП №28018123 та запропоновано боржнику добровільно виконати постанову до 12.08.2011p.

Однак, у встановлений строк ОСОБА_2 добровільно не виконано судове рішення, в зв'язку із чим виконавчою службою розпочато примусове його виконання. Зокрема, 16.08.2011р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, здійснено запити у відповідні реєструючі органи щодо надання інформацій про наявність майна, належного боржнику.

28.02.2012p. за заявою ПАТ КБ Приватбанк державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження.

13.08.2013р. постановою про скасування процесуального документа скасовано постанову від 28.02.2011р. про повернення виконавчого документа стягувачу. Дане рішення прийняте після проведення контролю за діями державного виконавця при примусовому виконанні в порядку статті 83 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Підставою для скасування Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу вказано те, що постанова про стягнення виконавчого збору не виділена в окреме провадження.

В даному випадку постанова про повернення виконавчого документа від 28.02.2012р. було винесено державним виконавцем правомірно та у відповідності до ст.47 ЗУ Про виконавче провадження. Така обставина як не виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору не може бути підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа. Крім цього, апелянт також сам зазначає та наводить докази, що на той період постанови про стягнення виконавчого збору не існувало і така не приймалась, як наслідок, відсутня підстава на яку посилається відповідач в постанові про скасування процесуального документа від 13.08.2013р. З наявних в матеріалах справи доводів та доказів вбачається, що, справді, постанова про стягнення судового збору в той період не виносилась і не існувала як така.

З наведеного вище вбачається, що дії начальника відділу державної виконавчої служби повязані із внесенням постанови про скасування процесуального документу від 13.08.2013р. є протиправними, а постанова відповідача від 13.08.2013р. про скасування процесуального документа підлягає скасуванню.

Згідно із постановою державного виконавця від 03.09.2013р. з боржника стягнуто виконавчий збір в розмірі 10269,44грн. на підставі чого постановою державного виконавця від 09.09.2013р. відкрито виконавче провадження №39728786.

Відповідно до вимог ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що постанова про стягнення судового збору від 03.09.2013р. дублює постанову про стягнення судового збору від 11.09.2011р. а тому підлягає скасуванню. Проте, з даним висновок суду першої інстанції не можна погодитися зважаючи на наступне. Постанова про стягнення судового збору від 11.09.2011р. в період 2011-2012рр. не виносилась і в той період не існувала як така. Наявність двох постанов про стягнення судового збору в розмірі 10269,44грн. спричинена помилкою державного виконавця в зазначені дати винесеної постанови. Постанова про стягнення судового збору від 11.09.2011р. насправді була винесена 11.09.2013р. та в подальшому була скасована, оскільки, справді, дублювала постанову про стягнення судового збору від 03.09.2013р.

Як наслідок, постанова про стягнення судового збору від 03.09.2013р. є єдиною чинною та належною постановою про стягнення судового збору, що і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із вимогами ч.1 ст.19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Пунктом 7 частини 2 статті 17 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення судового збору від 03.09.2013р. та постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2013р. були прийняті правомірно. Тому в задоволені позову в частині скасування постанови про стягнення судового збору від 03.09.2013р. та постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2013р. слід відмовити.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014р. у справі №809/432/14 за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов, - задоволити частково.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014р. у справі №809/432/14, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити частково.

3. Визнати протиправними дії начальника відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, повязані із винесенням постанови про скасування процесуального документу від 13.08.2013р. у виконавчому провадженні №28018123.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 про скасування процесуального документу від 13.08.2013р. у виконавчому провадженні №28018123.

5. У задоволенні решти позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга