Справа № 825/1433/15-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1433/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року м. Київ
Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Кузьменко В. В.,
суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,
за участю секретаря Рипік О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь нараховану грошову компенсацію в сумі 6026,04 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року позов задоволено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що наказом військового комісара Борзнянського районного військового комісаріату від 18.03.2014 року № 15 ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та призначений офіцером мобілізаційного відділення, а також зарахований до списків особового складу військового комісаріату та на всі види забезпечення.
Однак, позивача з 18.03.2014 не було зараховано на продовольче забезпечення у зв`язку з мобілізацією, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування.
З копії витягу з Аудиторського звіту від 26.12.2014 року № 234/31/82 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 року по 26.11.2014 року та копії довідки про результати внутрішнього аудиту відповідності продовольчої служби Військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 року по 26.11.2014 року вбачається, що внаслідок не доведення встановлених норм продовольчого забезпечення до військовослужбовців, які були призвані із мобілізацією, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 були допущені втрати доходів фізичними особами на загальну суму 2446343,18 грн., а тому визначено організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації, на загальну суму 2446343,18 грн. в термін до 26.01.2015 року.
Відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 року № 905 Чернігівський обласний військовий комісаріат перебуває на продовольчому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 з 01.09.2012 року, що підтверджується довідкою від 16.03.2015 року № 1643.
Наказом військового комісара Чернігівського обласного військового комісаріату від 10.12.2014 року № 575 ОСОБА_1 було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно в сумі 5021,70 грн. (додаток № 11).
З акту взаємозвірки вартості компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Борзнянського районного військового комісаріату, встановлено, що сума компенсації, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 4493,10 грн.
16.04.2015 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено наказ № 275, яким внесено зміни до наказу від 10.12.2014 року № 575 та, зокрема, додаток № 11 викладено в іншій редакції, згідно якого ОСОБА_1 встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно в сумі 4493,10 грн.
Крім того, наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 року № 2, від 04.02.2015 року № 90, від 04.03.2015 року № 169 наказано виплатити військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , який призваний у зв`язку з мобілізацією грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року лютий 2015 року в загальному розмірі 1532,94 грн.
Проте, вказаних виплат позивачу здійснено не було.
У зв`язку з цим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року № 402 у Збройних Силах України (далі Положення № 402) забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
При цьому, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату (підпункт «н» п. 1 приміток до «норми № 1 загальновійськова» норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426).
Відповідно до п. 1.10 Положення № 402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
З матеріалів справи вбачається, що позивача було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування в загальному розмірі 6026,04 грн., яка на час розгляду справи в суді не виплачена позивачу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6026,04 грн. підлягає задоволенню.
Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 року № 575, від 02.01.2015 року № 2, від 04.02.2015 року № 90, від 04.03.2015 року № 169 позивачу була нарахована грошова компенсація замість встановлених норм харчування, але не виплачена, а тому звернення щодо стягнення належних виплат в даних правовідносинах не обмежується будь-яким строком.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Натомість, відповідачем-1 не надано і у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження правомірності бездіяльності відповідачів стосовно не виплати позивачу нарахованої грошової компенсації в сумі 6026,04 грн.
Доводи, наведені відповідачем-1 в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 8, 12, 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.