Справа № 826/7744/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2015 року № 826/7744/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доКомунального підприємства «Київпастранс»
простягнення адміністративно-господарських санкцій і пені, -

В С Т А Н О В И В:

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік у розмірі 6 258 887,60 грн. і пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 87 624,46 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі даних, зазначених відповідачем у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма №10-ПІ) відділенням Фонду соціального захисту інвалідів визначено суму адміністративно-господарських санкцій у наведеному розмірі за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів (відповідно до 4-х відсоткового нормативу відповідач повинен був працевлаштувати 387 осіб з обмеженими можливостями, а працевлаштовані 263 особи).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, вказавши на невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, направленим центрами зайнятості для працевлаштування у відповідача інвалідам згідно визначених підприємством вакансій було відмовлено роботодавцем у прийнятті на роботу без поважних причин.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволені з огляду на виконання відповідачем нормативу створення робочих місць. На обґрунтування своєї позиції відповідачем надано копії документів, долучених судом до матеріалів справи. Представник стверджує про те, що факт не працевлаштування інвалідів не спростовують виділення та створення 1599 робочих місць для працевлаштування інвалідів на базі посад, які не мають протипоказань і обмежень.

З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII (надалі - Закон №875-XII), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно поданого КП «Київпастранс» (зареєстрованого 24.02.2015р. за №3/2004) звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма №10-ПІ поштова річна) відповідачем створено у 2014 році 263 робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідно до середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу 9 687 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 Закону №875-XII визначена КП «Київпастранс» у кількості 387 особи.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина 4 статті 20 Закону №875-XII).

Посилаючись на наведені положення зазначених норм законодавства, чинного на момент спірних правовідносин, позивач при зверненні до суду наполягав на необхідності стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 6 258 887,60 грн., а також пеню в сумі 87 624,46 грн. за порушення строків сплати санкцій.

Фонд соціального захисту інвалідів діє відповідно затверджених на підставі ст.10 та ст.20 Закону №875-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»» (у відповідній редакції), та Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011р. №129.

Згідно положень статті 19 Закону №875-XII, грошові кошти, які просить стягнути позивач, є штрафними санкціями. По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку покладеного законом.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За вимогами статті 18 Закону №875-XII працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

При цьому, згідно положень цієї ж норми Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 23 лютого 2006 року №3483-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон №875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до змісту положень, закріплених в Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70, роботодавці подають центру зайнятості звіти про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Аналіз наведених норм свідчать про наявність у роботодавця обов'язку виділяти та створювати робочі місця для інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, а також щодо повідомлення підприємствами, установами та організаціями уповноважених органів про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство для працевлаштування інвалідів.

Верховним Судом України неодноразово висловлювалась правова позиція (постанови 02 лютого 2010 року, від 14 квітня 2011 року, від 20 червня 2011 року), згідно з якою адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), а за змістом статті 18 Закону 875-XII обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. При цьому Верховним Судом України зроблено висновок про неможливість покладення відповідальності на підприємство в разі вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Водночас, Верховним Судом України у постановах від 28.05.2013 року, від 09.07.2013 року, 19.11.2013 року, від 11.02.2014 року і від 21.04.205 року наголошено на тому, що висновок про належне виконання підприємством свого обов'язку по вжиттю усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, може бути визнаний таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права тільки у випадку встановлення судом здійснення підприємством передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування уповноважених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів для забезпечення можливості виконання органами, зазначеними в ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

У відповідності до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підтвердження вжиття КП «Київпастранс» заходів для працевлаштування протягом 2014 року інвалідів представником відповідача надано копії звітів форми №3-ПН по відокремленим структурним підрозділам підприємства за окремі місяці 2014 року: Автобусний парк №7; Автобусний парк №6; Автобусний парк №1; Автобусний парк №8; Автобусний парк №5; Автобусний парк №2; Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №2; Служба організації та обліку виручки; Центр технічного обслуговування тролейбусів; Служба утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури; Дарницьке трамвайне депо; Трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо ім. Т.Г. Шевченка; Подільське трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо; Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо; Тролейбусне депо №3; Тролейбусне депо №1.

Згідно з вимогами «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом (абзац третій пункту 2).

На час подання відповідачем звітів про наявність вакансій протягом 2014 року форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та порядок її подання були затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316.

Відповідно до вказаного наказу, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за №988/23520, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п.2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)»).

Надані представником відповідача копії звітів №3-ПН по відокремленим підрозділам Підприємства (Автобусний парк №7, Автобусний парк №6, Автобусний парк №1, Автобусний парк №8, Автобусний парк №5, Автобусний парк №2, Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №2, Служба організації та обліку виручки, Центр технічного обслуговування тролейбусів, Служба утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури, Дарницьке трамвайне депо, Трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо ім. Т.Г. Шевченка, Подільське трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо, Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо, Тролейбусне депо №3, Тролейбусне депо №1), хоча і містять певні неточності та непослідовність, однак дають можливість службам зайнятості ідентифікувати вакансії, створені відповідачем для працевлаштування інвалідів. Найбільший показник по відділенням щодо кількості створених вакансій для працевлаштування інвалідів становить 228, що не відповідає наданій відповідачем інформації, водночас підтверджує створення на виконання законодавчого нормативу кількість робочих місць, що перевищує показник незайнятих такими особами місць - 124.

Суд наголошує на тому, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі статтею 181 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Водночас, на підставі зібраних у справі доказів судом було встановлено, що Дніпровським, Святошинським і Солом'янським районними центрами зайнятості на виконання покладених на них законодавцем обов'язків до відокремлених підрозділів відповідача направлялись особи для зайняття заявлених відповідачем вакансій, призначених для працевлаштування інвалідів, однак, останнім було відмовлено у прийнятті на роботу.

Так, згідно корінця направлення на працевлаштування Солом'янським РЦЗ для працевлаштування на посаду контролер касир до Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №3 було направлено ОСОБА_1, якому 28.02.2014 було відмовлено в прийнятті на роботу у зв'язку з невідповідністю кандидатури вимогам. При цьому, причини для такого висновку відокремленим підрозділом відповідача не зазначено. За наведених обставин така відмова визнається судом безпідставною.

В квітні 2014 року Солом'янським РЦЗ повторно було направлено ОСОБА_1 до Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №3 для працевлаштування на посаду прибиральник службових приміщень. Однак, 02.04.2014 вказаній особі відмовлено у прийнятті на роботу з посиланням на те, що кандидатура не відповідає вимогам у зв'язку з недостатністю досвіду роботи. Наведені обставини підтверджуються відповідним корінцем направлення на працевлаштування. Однак, жодних вимог до претендентів за зайняття вакантної посади «прибиральник службових приміщень» Тролейбусним ремонтно-експлуатаційним депо №3 у звітах за формою №3-ПН, поданих до районного центру зайнятості не визначається. З огляду на наведене відмова відокремленого підрозділу відповідача у працевлаштуванні вказаної особи на відповідну посаду у наведений період часу визнається судом також безпідставною.

Дніпровським РЦЗ в липні 2014 року направлено ОСОБА_2 для працевлаштування в Дарницькому трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо на посаду інженер з охорони праці. Вказаній особі було відмовлено в прийнятті на роботу з причини зайнятістю робочого місця з 14.07.2015. Однак, на вимогу суду жодних доказів в підтвердження викладених у корінці направлення на працевлаштування відповідачем не надано, у зв'язку з чим суд визнає недоведеною правомірність такої відмови.

Крім того, згідно інформації, наданої Дніпровським РЦЗ (лист 29.04.2015 за №2103/01/24) до Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційному депо в 2014 році крім ОСОБА_2 для працевлаштування на заявлені вакансії для інвалідів були направлені ОСОБА_3 26.03.2014 на посаду прибиральника території (відмовлено роботодавцем з причини невідповідності кандидатури вимогам -«за відсутністю спеціально створених умов за посадою прибиральник території»), а також ОСОБА_4 07.04.2014 на посаду прибиральник території (роботодавцем відмовлено в прийнятті на роботу з причини невідповідністю кандидатури вимогам: «важка фізична праця»). Надаючи оцінку наведеним роботодавцем - відокремленим підрозділом відповідача, причинам відмови у прийнятті на роботу інвалідів, направлених районним центром зайнятості, суд визнає їх безпідставними, а відтак протиправними.

Наведені обставини, підтверджені належними і допустимими доказами і не спростовані відповідачем у встановленому процесуальним законодавством порядку, засвідчують не створення відповідачем 5 (п'ять) робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому твердження відповідача про те, що не прийняття на роботу інвалідів «не спростовує факт не створення робочих місць» не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки зазначення в звіті про наявність певних вакансій для працевлаштування інвалідів і відмова у прийнятті осіб з обмеженими можливостями на такі вакансії з тих причин, які наведені відокремленими підрозділами відповідача як раз свідчать про формальність підходу відповідача до вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів і вказує на недобросовісне відношення Підприємства до покладених на нього законодавцем обов'язків.

Щодо наданих позивачем копій направлень на працевлаштування інвалідів ОСОБА_5 (№0006002 від 20.01.2014) і ОСОБА_1 (№0015001 від 24.09.2014), вони вказують на відмову самих інвалідів від працевлаштування на запропоновані ним посади.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку про підтвердження наявними у матеріалах справи доказами факту не створення протягом 2014 року п'яти робочих місць для працевлаштування інвалідів, і як наслідок - про невиконання вимог Закону №875-XII в цій частині, а саме, та невжиття всіх залежних від Підприємства заходів щодо працевлаштування інвалідів, що призвело до не працевлаштування 5 інвалідів.

При цьому, судом взято до уваги, що відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, відповідачем не надано інших доказів, які б свідчили про намагання відповідача виконати вимоги Закону №875-XII стосовно повідомлення протягом 2014 року відокремленими структурними підрозділами Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідних центрів зайнятості про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів, фактичне працевлаштування ними інвалідів, тощо.

Згідно з «Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2007 року №70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (пункт 2). Порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення (пункт 4).

Як убачається зі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми №10-ПІ, поданого відповідачем до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньорічна заробітна плата штатного працівника (код рядка 05) - 50 475,00 грн., не працевлаштовані протягом 2014 року відповідачем - 5 інвалідів.

Таким чином, розмір адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році становить 252 374,50 грн. (50 474,9 х 5).

Крім того, за несвоєчасну сплату суми адміністративно-господарських санкцій підлягає сплаті відповідачем пеня за 14 днів існування боргу (з 16.04.2015 по 29.04.2015 включно) у розмірі 3 533,18 грн. (252 374,50 х 0,1% х 14).

Станом на час розгляду справи, відповідачем зазначену суму адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачено.

Враховуючи викладене, щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в розмірі 252 374,50 грн. та 3 533,18 грн. пені, а всього - 255 907,68 грн., відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (код за , адреса: 04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2) на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 104, код за ) адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 252 374 (двісті п'ятдесят дві тисячі триста сімдесят чотири) гривні 50 коп. і пені за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у сумі 3 533 (три тисячі п'ятсот тридцять три) гривні 18 коп., всього на суму 255 907 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот сім) гривень 68 коп.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська