Справа № 813/120/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. № 876/4469/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Львівської міського центру зайнятості до Львівської митниці Міндоходів про стягнення коштів,

встановив:

11.01.2014 Львівський МЦЗ звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Міндоходів у якому просив стягнути з відповідача на користь центру зайнятості кошти в сумі 28503,43 грн виплаченого забезпечення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що 29.08.2011 Львівською митницею було звільнено з посади старшого інспектора оперативного відділу боротьби з контрабандою та порушенням митних правил ОСОБА_4, у звязку з чим останній 06.09.2011 звернувся до Львівського МЦЗ за сприянням у працевлаштуванні. За відсутності підходящої роботи йому з 13.09.2011 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, яка виплачувалась до 06.09.2012 всього в сумі 28503,43 грн. Разом з тим, 03.10.2013 ОСОБА_4 знову звернувся до центру зайнятості в пошуках роботи, з трудової книжки якого встановлено, що на підставі наказу ДМС України від 01.06.2013 № 851-К та наказу Львівської митниці від 06.06.2013 № 666-К його за рішенням суду було поновлено на посаді з 29.08.2011, що співпадає з періодом отримання допомоги по безробіттю. У звязку з цим позивачем 21.10.2013 відповідачу було надіслано претензію про повернення коштів у сумі 28503,43 грн. Однак, відповідач коштів не повернув, а тому позивач посилаючись на положення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» просить стягнути такі за рішенням суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що ОСОБА_4 не повідомив Львівську митницю про отримання ним матеріальної допомоги з центру зайнятості. За таких обставин, в силу положень п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг.

Також апелянт вказує на те, що під час вирішення спору про поновлення на роботі, ОСОБА_4 не повідомив суд про перебування на обліку у центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, у звязку з чим на розмір цієї допомоги не було зменшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9.

У судовому засіданні суд апеляційної інстанції у порядку ст. 55 КАС України допустив заміну Львівської митниці Міндоходів, яка припинена, її правонаступником Львівською митницею ДФС.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах на державній службі в митних органах, на посаді старшого інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці та був звільнений 29.08.2011 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_4, зареєструвавшись 06.09.2011 у Львівському міському центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу, 13.09.2011 отримав статус безробітного та йому призначено виплату допомоги з безробіття відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Виплата допомоги по безробіттю нараховувалась на підставі довідки про середню заробітну плату від 06.09.2011 № 23/13-613, яку видано Львівською митницею Міндоходів, та виплачувалась протягом періоду з 13.09.2011 по 06.09.2012 всього в сумі 28503,43 грн.

Наказом Львівського міського центру зайнятості № НТ130104 від 04.01.2013 ОСОБА_4 був знятий з обліку, як безробітний.

03.10.2013 ОСОБА_4 повторно звернувся до Львівського міського центру зайнятості у пошуках роботи та подав трудову книжку згідно якої встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу ДМС України від 01.06.2013 № 851-К та наказу Львівської митниці від 06.06.2013 № 666-К поновлений на посаді старшого інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці з 29.08.2011 на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду № 2а-10198/11/1370 від 17.01.2012.

У відповідності до вищевказаної постанови, позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1821-к від 29.08.2011 «По особовому складу Львівської митниці» в частині припинення перебування 29.08.2011 на державній службі в митних органах України старшого інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці ОСОБА_4, поновлено на посаді з 29.08.2011, а також стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15889,76 грн.

21.10.2013 Львівським міським центром зайнятості було направлено відповідачу претензію № 13/6461 про повернення коштів, однак листом від 20.11.2013 № 6/14-6626 Львівська митниця надала відповідь про те, що ОСОБА_4 не повідомив Львівську митницю про отримання ним матеріальної допомоги з центру зайнятості. За таких обставин, в силу положень п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг. Відтак, відповідна сума підлягає стягненню з ОСОБА_4, а не з Львівської митниці.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки виходячи з положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі поновлення на роботі безробітного за судовим рішенням із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. Враховуючи те, що ОСОБА_4 було поновлено на роботі на підставі судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обовязку у Львівської митниці Міндоходів відшкодувати Львівському МЦЗ виплачену ОСОБА_4 допомогу по безробіттю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

Вимогами статті 25 цього Закону, держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такий вид компенсації при втраті роботи, як виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до підпункту 2 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (з дня поновлення на роботі).

Підпунктом 1 пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян. які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата та номер наказу. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Частиною 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок по компенсації Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду законодавством покладається на роботодавця, яким в даному випадку виступає Львівська митниця Міндоходів.

Апелянт у своїй апеляційні посилається на те, що стягнення цих коштів має здійснюватись центрам зайнятості із ОСОБА_4, з огляду на те, що такий в порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не повідомив центр зайнятості про наявність обставин, які впливають на виплату такої допомоги.

Однак, суд апеляційної інстанції такі посилання вважає безпідставними, оскільки виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_4 припинена згідно наказу Львівського МЦЗ від 07.09.2012 № НТ130104, у звязку з закінченням строку, а з обліку в центрі зайнятості він знятий згідно наказу від 04.01.2013 № НТ130104 (а.с. 6). Таким чином, на час фактичного поновлення ОСОБА_4 на роботі (наказ ДМС України від 01.06.2013 № 851-К та наказ Львівської митниці від 06.06.2013 № 666-К), він не перебував у жодних відносинах з центром зайнятості, а тому і не мав обовязку повідомляти про це позивача. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 14.02.2007 № 219, обставиною для зняття особи з обліку у центрі зайнятості, є фактичне поновлення такої особи на роботі, тобто винесення відповідного наказу роботодавцем, а не винесення судового рішення. Також суд апеляційної інстанції враховує, що як вказує апелянт, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснена шляхом безспірного списання коштів ГУ ДКС України у Львівській області від 27.03.2013 за № 9.1-11/2856, тобто знову ж таки після того, як була припинена виплата допомоги по безробіттю, а ОСОБА_4 знятий з обліку у центрі зайнятості.

Безпідставними є і посилання Львівської митниці Міндоходів на те, що ОСОБА_4 під час вирішення справи про поновлення на роботі, не повідомив про отримання ним допомоги по безробіттю, оскільки це не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність стягнення всієї виплаченої суми допомоги саме з роботодавця, так як такий припис встановлено імперативною нормою Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, таке неповідомлення працівником в процесі вирішення справи про поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не є порушенням вимог частин 2 і 3 статті 36 вказаного Закону і не дає підстав для стягнення центром зайнятості виплаченої допомоги по безробіттю з особи (безробітного).

Отримання ОСОБА_4 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для Львівської митниці, а не центру зайнятості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у справі № 813/120/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 26.06.2015.