Справа № 555/1095/15-а
Суддя: Мельник В. Я.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 555/1095/15-а
Номер провадження 2-а/555/55/15
ПОСТАНОВА

іменем України

30 червня 2015 року Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Лисенко О. Л.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника,

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської областіпро визнання відмови у призначенні пенсії неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в адміністративному позові від 27 травня 2015 року вказує, що у квітні 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому з 8 березня 2015 року пенсії зі зниженням пенсійного віку на п'ять років згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, яка станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю більше чотирьох років.

Управління Пенсійного фонду в Березнівському районі 15 травня 2015 року відмовило йому в призначенні вказаної пенсії на тій підставі, що він не набув статусу потерпілого, тобто станом на 01.01.1993 року не прожив (не відпрацював) у зоні посиленого радіоекологічного контролю чотири роки.

Не згідний з рішенням Пенсійного фонду, оскільки прожив в м. Березне та в с. Малинськ Березнівського району в період з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року більше 4 років.

Зазначає, що з 3 вересня 1984 року по 1 квітня 1987 року працював майстром дільниці в Березнівській ПМК-172, потім по переводу - прорабом в Березнівському держлісгоспі до 11 лютого 1989 року, а з 18 лютого 1989 року виїхав на роботу в управління технологічного транспорту нафтовидобувного управління "Холмогорнафта" виробничого об'єднання Ноябрськнафтогаз", що в м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації, де вахтовим методом працював слюсарем по ремонту автомобілів по 24 лютого 1994 року.

Його режим роботи там був наступним - місяць без вихідних працював в Росії, наступного місяця приїжджав додому та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім цього, тут же проводив відпустку. На вахту добирався літаком з Гомеля, а з листопада 1989 року - з Києва.

Таким чином, в с. Малинськ Березнівського району прожив у 1989 році після 18 лютого - 144 дні, у 1990 році - 209 днів, у 1991 році - 187 днів, у 1992 році по 31 грудня - 212 днів. Всього за вказаний період - 752 дні, що становить 2 роки і 21 день. Вказаний факт встановлений рішенням Березнівського районного суду від 27 травня 2015 року, яке набрало законної сили.

А з врахуванням періоду проживання на території Березнівського району з 26 квітня 1986 року по 18 лютого 1989 року його загальний період проживання на території, віднесеній до зони посиленого радіоекологічного контролю, становить понад чотири роки.

Просить визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі у призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язати відповідача призначити йому таку пенсію, починаючи з 8 березня 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 підтримали позов з підстав у ньому наведених. Пояснення адвокат ОСОБА_2 дав аналогічні викладеному в позовній заяві.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 і сам позивач ОСОБА_1 вважають, що його проживання на території Березнівського району протягом 1989-1992 років, коли він працював у Росії, слід визнати постійним, так як законодавство на той час не визначало поняття "постійне проживання".

За аналогією закону покликається на ст. 71 ЖК України про те, що відсутність особи по місцю проживання є тимчасовою, якщо вона триває не більше шести місяців, тоді як він щорічно з 18 лютого 1989 року по 31 грудня 1992 року в с. Малинськ Березнівського району Рівненської області проживав щоразу більше ніж півроку.

На підставі наведеного обоє просять задовольнити позовну заяву.

Відповідач в особі виконувача обов'язків начальника управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі ОСОБА_3 в запереченні на позов від 22 червня 2015 року зазначає, що з наданих позивачем доказів слідує, що ОСОБА_1 в період з 26 квітня 1986 року і по 1 січня 1993 року постійно протягом чотирьох років не працював та не проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю в Березнівському районі.

Згідно довідки Березнівської міської ради № 1116 від 11 березня 2015 року ОСОБА_1 постійно проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 3 вересня 1984 року по 20 серпня 1987 року, у відповідності ж із довідкою Малинської сільської ради Березнівського району Рівненської області № 438 від 26 лютого 2015 року на території сільської ради він постійно проживав з 24 серпня 1987 року по даний час.

В заяві від 26 червня 2015 року № 1905/07 відповідач просить розглядати справу без участі представника управління.

Вислухавши позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, дослідивши надані ними докази,суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зокрема, згідно з абзацом п'ятим частини другої статті 55 цього Закону особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшення віку для призначення пенсії складає два роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше п'яти років.

А згідно з ч.1 ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання особи визнавалося те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

В період, який зазначається позивачем - з 18 лютого 1989 року по 31 грудня 1992 року постійним місцем роботи ОСОБА_1 було м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації, а отже і постійне місце проживання його знаходилося поза межами зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки на територію Березнівського району він приїжджав в період між вахтами і жив в зоні посиленого радіоекологічного контролю тимчасово.

Приїзд його додому між вахтами і підсумований підрахунок днів за весь вказаний період, протягом яких він міг знаходитися на території Березнівського району,не передбачений Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і не охоплюється поняттям "постійне проживання".

Натомість факт постійної роботи ОСОБА_1 у спірний період на території Російської Федерації стверджується записами під номерами 13-14 з наданої ним копії його трудової книжки, що на а. с. 11-13, з яких відомо, що 18 лютого 1989 року наказом № 40-к його було прийнято на роботу слюсарем по ремонту а/машин 4 розряду по вахтово-експедиційному методу в управління технологічного транспорту нафтовидобувного управління "Холмогорнафта" виробничого об'єднання Ноябрськнафтогаз", що в м. Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу, і лише 24 лютого 1994 року звільнено з роботи по скороченню штатної чисельності працюючих.

На той час праця вахтовим методом як особлива форма організації робіт, що грунтувалася на використанні трудових ресурсів поза місцем їх постійного проживання за умов, коли щоденна доставка працівників до місця роботи і назад до місця постійного проживання неможлива, регулювалася Основними положеннями про вахтовий метод організації робіт, затвердженими постановою Держкомпраці СРСР, секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоров'я СРСР 31.12.1987 року за № 794/33-82.

Основними положеннями в п.1.1 передбачалося, що місцем роботи при вахтовому методі були об'єкти (дільниці), на яких здійснювалася безпосередня трудова діяльність. Переміщення працівників у зв'язку зі зміною місця дислокації робочих об'єктів (дільниць) не рахувалося переведенням на іншу роботу і не потребувало згоди працівників.

Направлення працівника на вахту не вважалося службовим відрядженням.

Вахтовий період включав в себе час виконання роботи і відпочинку між змінами на об'єкті (дільниці).

Тривалість роботи на вахті не повинна була перевищувати одного місяця. У виключних випадках на окремих об'єктах (дільницях) робіт з дозволу міністерства, відомства і відповідного центрального чи республіканського комітету профспілок тривалість вахти могла бути збільшена до двох місяців.

А у відповідності з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Все вищенаведене свідчить, що постійне місце роботи ОСОБА_1 з 18 лютого 1989 року і до 24 лютого 1994 року, а отже й станом на 1 січня 1993 року, знаходилося на території Російської Федерації, не дивлячись на те, що між вахтами він приїжджав в с. Малинськ Березнівського району Рівненської області, яке постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 було включене до зони посиленого радіоекологічного контролю (IV категорія).

Отже, ОСОБА_1 постійно не проживав і не працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю в період з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року.

Загальний стаж його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, чого не заперечує сам ОСОБА_1, без врахування часу постійної роботи в Росії, становить менше чотирьох років.

Таким чином, відмову управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі за № 3947 від 15 травня 2013 року в призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку з наведених підстав суд визнає правомірною. (а. с. 18).

Наявність щодо ОСОБА_1 рішення Березнівського районного суду від 27 травня 2015 року про встановлення факту постійного проживання протягом 752 днів в с. Малинськ Березнівського району за встановлених в судовому засіданні обставин не свідчить, що ОСОБА_1 постійно проживав чи працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю в період з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року не менше чотирьох років, а видані йому довідки Малинською сільською радою 26 лютого 2015 року за № 438 та 10 квітня 2015 року № 660 доводять лише встановлений в судовому засіданні факт, що постійне місце роботи позивача в період з 18 лютого 1989 року по 24 лютого 1992 року знаходилося в на території Російської Федерації, в село Малинськ Березнівського району він приїздив лише між вахтами.

Крім цього, відомості про його проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю Малинською сільською радою, надані на підставі погосподарських книг за відповідні роки, також не можуть бути визнанні документальним підтвердженням факту постійного проживання особи в певній місцевості, а лише реєстрації її за вказаною адресою.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що періоди проживання і роботи його в радіоактивно забрудненій зоні в 1986-1992 роках не носили постійного характеру, а загальний термін постійного проживання в ній станом на 1 січня 1993 року становив менше чотирьох років.

Застосування до даних правовідносин аналогії закону - ст. 71 ЖК України слід визнати безпідставним, оскільки питання визначення статусу потерпілих від аварії на ЧАЕС 4 категорії чітко і однозначно врегульовано Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За встановлених обставин суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні його адміністративного позову за безпідставністю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. ст. 6-16,158-163 КАС України, абзацом шостим пункту другого частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в позові до управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язанні призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, відмовити.

На постанову може бути внесена апеляційна скарга до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Березнівський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_4