Справа № 750/4144/15-а
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4144/15-а
Провадження № 2-а/750/445/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 03.04.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3

Обгрунтовано позов тим, що державний виконавець передчасно виніс оскаржувану постанову, оскільки рішення Апеляційного суду Чернігівської області у повній мірі не виконано, бо в ньому не було зазначено кінцевої дати перерахунку та виплати пенсії у розмірах, передбачених ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому боржник безпідставно здійснив виплату пенсії у визначених Законом розмірах за період з 03.08.2008 року по 22.07.2011 року, а не по теперішній час. Позивач вказує, що оскільки виплата пенсії здійснюється довічно до моменту настання смерті особи, то й виконання рішення суду припиняється у звязку зі смертю особи.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник Державної виконавчої служби України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що виконавче провадження закінчено державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» згідно якого протягом 3-х місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників (в тому числі і позивача), які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю.

Вказане рішення перебувало на виконанні у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4, виконавче провадження по якому було відкрито 16.08.2013.

21.08.2013 за вихідним № 13-0-26-2044-5/16 на адреси Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та ОСОБА_1 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02.09.2013 за вихідним № 1-5/16 на адреси Департаменту планово- фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини направлено заяву та банківські реквізити стягувача ОСОБА_1 для перерахування коштів за рішенням Європейського суду з прав людини № 1270/12 від 18.07.2013.

26.06.2014 за вихідним № 14-1-5/16 на адреси Департаменту планово- фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини направлено вимогу щодо сплати пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

03.04.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням рішення суду, оскільки грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністрства юстиції України від 08.10.2013 № 3989 у розмірі 21696,20 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністрства юстиції України від 20.06.2014 № 854 сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 55585,21 грн. та платіжним дорученням Міністрства юстиції України від 16.09.2014 № 5475 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 1365,64 грн.

Позивач у судовому засіданні підтвердив отримання вказаних вище сум на виконання рішення суду.

Позивач не згоден з тим, що після 22.07.2011 року йому виплачується пенсія у іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому листі Апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2010 року, а тому він вважає, що рішення національного суду виконане не в повному обсязі і підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

14.06.2011 Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491- VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011.

Пунктом 7 Закону України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 3491-VI) Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Отже, цим Законом визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон № 3491-VI, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

На виконання вимог пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, встановлено в абсолютних сумах. Ця постанова набрала чинності з 23.07.2011.

Таким чином, положення статті 39 Закону № 796-ХІІ щодо розміру доплати до пенсії підлягали застосуванню до 23.07.2011.

Зі змісту рішення апеляційного суду Чернігівської області, на виконання якого судом видано позивачу виконавчий лист, випливає, що суд не визначився із кінцевою датою проведення відповідного нарахування і виплат.

Разом з тим, матеріалами справи та виконавчого провадження підтверджується, що згадане судове рішення виконане боржником по 22.07.2011.

З огляду на викладене, рішення суду має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не вправі обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Подібну позицію зайняв Європейський суд з прав людини у справі за заявою ОСОБА_5 проти України, у якій заявниця скаржилася на невиконання рішення, яким управління ПФУ було зобовязане здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008 року, визнав її неприйнятною. У п.28 ухвали по вказаній справі Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин, враховуючи що державним виконавцем обґрунтовано винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 71, 158-163, 167, 186 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я