Справа № 2а-1795/09
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/9991/10821/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Жовтневого районного суду міста Луганська від 2 липня 2009 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2011 року,
встановив:
У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.
Постановою Жовтневого районного суду міста Луганська від 2 липня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у перерахунку пенсії позивачеві у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців з 1 квітня 2007 року. Зобов`язано відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням премії, встановленої в розмірі 69% від грошового забезпечення згідно з наказом Міністра оборони України «Про встановлення граничних розмірів премії військовослужбовцям Збройних Сил України» від 14 квітня 2007 року № 175 (далі наказ № 175), з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2007 року та виплатити їй належну пенсію з урахуванням здійснених виплат. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахування здійснених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2011 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволено частково. Постанову Жовтневого районного суду міста Луганська від 2 липня 2009 року скасовано в частині визнання неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у перерахунку пенсії позивачеві у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців з 1 квітня 2007 року, а також в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням премії, встановленої в розмірі 69% від грошового забезпечення згідно з наказом № 175, з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2007 року та виплатити їй належну пенсію з урахуванням здійснених виплат, відмовлено в задоволенні позовних вимог у цій частині. У іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Жовтневого районного суду міста Луганська від 2 липня 2009 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2011 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Оскільки рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються відповідачем у частині задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення судів сторонами та третьою особою не оскаржуються, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень лише в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року і зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахування здійснених виплат.
Так, згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі Закон № 2195-IV) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.
Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1937 року народження, є дитиною війни в розумінні статті 1 Закону № 2195-IV і має право на державну соціальну підтримку, зокрема, відповідно до статті 6 цього Закону на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.
Згідно до підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі Закон № 107-VI) текст статті 6 Закону № 2195-IV викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону № 107-VI.
Зазначене рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, крім того, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей вказаного закону, що визнані неконституційними.
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, з ухваленням Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону № 107-VI указані правові норми втратили чинність і застосуванню не підлягали, а тому відповідач з 22 травня 2008 року повинен був нараховувати та виплачувати позивачеві підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону № 2195-IV, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Слід звернути увагу, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом № 2195-IV доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов`язань, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2007 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.
Отже, правильними є висновки судів щодо невзяття до уваги доводів відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень статті 6 Закону № 2195-IV та положень частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновків судів попередніх інстанцій про те, що відповідач з 22 травня 2008 року повинен був нараховувати та виплачувати позивачеві підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону № 2195-IV, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне вказати на те, що виплати, які здійснювалися військовослужбовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у 2007 році» від 28 березня 2007 року № 594 і наказу № 175 у 2007 році, мали тимчасовий характер і не змінювали встановлених законодавством розмірів грошового забезпечення.
Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2011 року та постанову Жовтневого районного суду міста Луганська від 2 липня 2009 року в нескасованій частині у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.