Справа № 461/1335/14-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 876/6780/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області, в якому просило визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови ВП №41430749 від 17 січня 2014 року про відкриття виконавчого провадження та скасувати вказану постанову.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 при винесенні постанови від 17 січня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №41430749. Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 17 січня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №41430749.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа- Остапик В.А. оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №43004095 є правомірною та винесеною у встановленому законом порядку. Оскаржуючи дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43004095, позивач таким чином ухиляється від виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Третя особа (апелянт) ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області від 17 січня 2014 року відкрито виконавче провадження №41430749 з примусового виконання виконавчого листа №461/2096/13а, виданого 10 грудня 2013 року Галицьким районним судом м.Львова про зобов'язання ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області продовжити ОСОБА_1 виплату надбавки до пенсії на утриманця-сина ОСОБА_5, у відповідності до п. «а» ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до закінчення ОСОБА_5 навчального закладу, тобто до 30 червня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з порушенням вимог ст.ст. 8, 21 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржником у виконавчому провадженні №41430749 визначено Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що не має статусу юридичної особи, а є структурним підрозділом ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке утворює систему територіальних органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України Про виконавче провадження, іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до ст.20 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Ст.21 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пенсійний фонд України згідно з п.7 Положення здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року №11-2 головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до п.п. 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами Фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Таким чином, управління Пенсійного фонду України, зокрема, в областях, є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Колегія суддів звертає увагу на те, поняття територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади та територіальний орган центрального органу виконавчої влади є тотожними за змістом, оскільки законом вони вживаються в однаковому значенні та позначають ті органи, які здійснюють реалізацію державної політики у відповідній сфері на місцях.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Львівській області правомірно відкрито виконавче провадження ВП №41430749 від 17 січня 2014 року на підставі виконавчого листа №461/2096/13а, виданого 10 грудня 2013 року Галицьким районним судом м.Львова.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та обґрунтованими і спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що в п. 35 Рішення Європейського суду з прав людини в справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У п. 40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.97 р. у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що відповідно до сталого прецедентного права п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним із аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з цивільно-правових питань до суду. Проте це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

У п. 19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі Михайленки та інші проти України, суд наголошує, що п.1 ст.6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обовязків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанцій прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2014 року у справі № 461/1335/14-а скасувати, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_6

Повний текст поставнови виготовлено 30 червня 2015 року.