Справа № 813/1687/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 876/1103/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі №813/1687/14 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Львівській області, за участю третіх осіб: Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, прокуратури Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним дій, скасування рішення та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2014р. ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області (далі ОСОБА_3), треті особи: Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, прокуратури Пустомитівського району Львівської області, просила визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі №01-16/4-5458 від 04.09.2013р.; зобовязати відповідача видати наказ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно раніше поданого клопотання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в результаті розгляду клопотання позивача від 09.08.2013р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради, надано відмову, оскільки на той час було чинним розпорядження Пустомитівської РДА від 02.03.2010р. №124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» щодо згаданої у клопотанні позивача земельної ділянки. Розпорядження від 02.03.2010р. №124 поширювалось на спірну земельну ділянку та на момент надання відмови було чинним. Таким чином, відмовляючи в наданні дозволу позивачу ОСОБА_3 діяло з врахуванням норм законодавства. Крім того, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зобовязано ОСОБА_3 видати наказ про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25га для ведення особистого селянського господарства, таким чином суд здійснює втручання у внутрішню діяльність субєкта владних управлінських функцій, а також підміняє його всупереч конституційному принципу розподілу влади.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи апеляційну скаргу заперечили, вважали рішення суду першої інстанції законним. Апелянт, прокуратура та інші треті особи явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою реалізації свого права на землю, позивач звернувся 09.08.2013р. з заявою до ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦП із земель сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за адресою Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Листом від 04.09.2013р. за вих. №01-16/4-5458 позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що згідно з розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.03.2010р. №124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Зазначено, що на момент розгляду клопотання позивача, Розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010р. було чинним та крім того, стосувалося тієї ділянки, яку хотів отримати позивач.

Як встановлено судом першої інстанції, на вказану обставину відповідач зіслався як на єдину підставу відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дана відмова стала підставою звернення з позовом до суду за захистом порушених прав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Абзацом 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави колегії суддів погодитись з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, який є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2010р. головою Пустомитівської районної державної адміністрації прийняте розпорядження №124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту». У відповідності до Додатку до розпорядження голови РДА від 02.03.2010р. №124 затверджений список 245 громадян, яким надається дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради.

З поданого позивачем до ОСОБА_3 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вбачається, що до нього позивачем, у тому числі, подано копію з кадастрової карти (плану) та інші графічні матеріали, в яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.93-98).

Згідно матеріалів справи, заперечень на позов, відповідач зазначив, що відмовляючи в наданні відповідного дозволу, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надання дозволу ОСОБА_2 порушило б права громадян, які отримали такий дозвіл згідно розпорядження голови Пустомитівської РДА від 02.03.2010р. №124. Згадане вище розпорядження було чинним на момент прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а на спірну земельну ділянку зазначена розпорядження також поширювалось.

Як суду першої інстанції так і апеляційному суду ОСОБА_3 не подано письмових доказів в підтвердження того, що на земельну ділянку, яку позивач зазначив у клопотанні як бажану, про що подав графічні матеріали, вказавши місце розташування такої, компетентними органами розроблявся та затверджувався проект землеустрою для іншої особи, який мав би бути складений на підставі Розпорядження №124; не подано земельно-облікові документи, в які внесено зміни згідно Розпорядження №124 та які підтверджували б існування передбачених законом прав на цю ділянку певної фізичної особи станом на 09.08.2013р. - день подачі до ОСОБА_3 клопотання позивача.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що підстава для відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена у листі ОСОБА_3 від 04.09.2013р. №01-16/4-5458, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що дотримуючись принців законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження, які не віднесені до його компетенції, а тому належним способом захисту порушеного права буде зобовязання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої інстанції рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов частково.

Щодо судових витрат, то з врахуванням вимог ст.94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 36,54 грн. (тридцять шість гривень пятдесят чотири копійки) судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі №813/1687/14 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держземагентства України у Львівській області, викладене у листі №01-16/4-5458 від 04.09.2013р. про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

3обов'язати Головне управління Держземагентства України у Львівській області повторно розглянути заяву від 09.08.2013р. про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту .

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень пятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_1

Повний текст Постанови складено 26.06.2015р.