Справа № 826/76/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/76/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техносистем» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міністерства доходів і зборів України у м. Києві (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 15.12.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів України у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Техносистем» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при взаємовідносинах з ПП «Кратос-Гранд», ПП «Фленкер-Ф» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Результати перевірки відображено в акті перевірки № 1724/26-59-22-08/30726586 від 27.11.2014, в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 186095,06 грн., в т.ч. по періодах: в липні 2014 року - 186095,06 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 232619,00 грн. у тому числі за основним платежем - 186095,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46524,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ПП «Кратос-Гранд», ПП «Фленкер-Ф» є реальними та підтверджуються необхідними документами, а товари та посуги, що придбавалися позивачем у вказаних підприємств, отримувались з метою використання та були використані останнім у власній господарській діяльності, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій та безпідставності тверджень відповідача про неправомірне формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за наслідками таких операцій.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем суми бюджетного відшкодування за період, що перевірявся, за висновками контролюючого органу, не підлягають відшкодуванню, оскільки господарські операції позивача з ПП «Кратос-Гранд», ПП «Фленкер-Ф» не мали реального характеру у зв'язку з відсутністю факту реального здійснення господарської діяльності цими суб'єктами господарювання.

До таких висновків контролюючий орган прийшов, зокрема, на підставі акта №459/22-03/38857644 від 03.09.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Фленкер-Ф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2014 по 31.07.2014», в якому податковий орган зробив висновок, що операції зазначеного підприємства не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які є економічно необхідні для виконання постачання товарів або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. На підставі вказаного акта податковим органом було внесено зміни до ІС «Податковий блок» в частині щодо зміни показників задекларованих ПП «Фленкер-Ф» податкових зобов'язань.

Крім цього, відповідач вказував про ненадання платником податків до перевірки сертифікатів якості товару.

Посилання контролюючого органу на неможливість здійснення позивачем господарських операцій з ПП «Крастос-Гранд» ґрунтуються на тому, що із ІС «Податковий блок» встановлено, що підприємство не здійснювало імпортних операцій протягом своєї діяльності та придбання товарів, які могли бути реалізовані ТОВ «Техносистем».

Крім того, податковий орган вказує на відсутність у ПП «Крастос-Гранд» основних фондів та інших господарських можливостей для здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, за висновками податкових органів, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Техносистем» з його контрагентами: ПП «Кратос-Гранд» та ПП «Фленкер-Ф» є фіктивними правочинами, та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, спрямовані на отримання податкової вигоди.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються виключно на порушеннях податкового законодавства контрагентами позивача - ПП «Кратос-Гранд», ПП «Фленкер-Ф» та їх постачальниками.

Наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення позивачем господарських операцій у спірний період, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в періоді, за який проведено перевірку, позивач (покупець) мав правовідносини з ПП «Фленкер-Ф» (продавець) за договором поставки № 16-6/14 від 16.06.2014.

Згідно умов даного договору продавець зобов'язується поставляти покупцеві товар, у кількості, в асортименті та по цінах, що узгоджуються в рахунках-фактурах, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та сплатити за нього договірну вартість.

На підтвердження факту виконання вказаного договору поставки позивачем надано до суду наступні первинні документи:

- рахунок-фактуру від 31.07.2014 № 243 (всього на суму 383229,70 грн., ПДВ - 63871,62 грн.);

- видаткову накладну від 31.07.2014 № 243 (всього на суму 383229,70 грн., ПДВ - 63871,62 грн.);

- товарно-транспортну накладну від 31.07.2014 № 243-ТН;

- договір найму (оренди) транспортного засобу від 01.07.2014;

- податкову накладну від 31.07.2014 № 198 (всього на суму 383229,70 грн., ПДВ - 63871,62 грн.);

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 3 квартал 2014 року;

- банківську виписку за 18.09.2014 по рахунку № 2790.

Крім того, позивач надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ПП «Фленкер-Ф», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ПП «Фленкер-Ф» та свідоцтво №200155244 про реєстрацію платника податку на додану вартість для підтвердження спеціальної податкової правосуб'єктності ПП «Фленкер-Ф».

Посилання податкового органу на ненадання позивачем копій сертифікатів відповідності на поставлений товар судом відхиляються, оскільки вказані документи не відносяться до первинних, та зважаючи на те, що виконання договору поставки в сукупності підтверджено дослідженими в судовому засіданні розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, доведеність подальшого використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача та отримання прибутку, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про неправомірне формування податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Крім того, в періоді, за який проведено перевірку, між ТОВ «Техносистем» (замовник) та ПП «Кратос-Гранд» (підрядник) було укладено ряд договорів субпідряду, а саме:

- від 27.06.2014 № 15-06/14, згідно якого виконавець зобов'язується на свій ризик виконати і передати замовнику наступні роботи: комплекс робіт по відновленню працездатності та модернізації системи відеоспостереження, системи контролю доступу, системи охоронної сигналізації об'єкту, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 14;

- від 27.06.2014 № 19/20-06/14, згідно якого виконавець зобов'язується на свій ризик виконати і передати замовнику наступні роботи: монтаж та налагодження мереж системи відеоспостереження, системи охоронної сигналізації та системи контролю доступу офісних приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, бульвар Лепсе, 6 (9-й поверх);

- від 27.06.2014 № 39ПН-06/14, згідно якого виконавець зобов'язується на свій ризик виконати і передати замовнику наступні роботи: комплекс робіт, пов'язаний з відновленням програмного забезпечення, відновленням працездатності та налаштування системи відеоспостереження, охоронної сигналізації, контролю доступу, автоматизації на об'єктах, перелік об'єктів та робіт щомісячно надається замовником;

- від 01.07.2014 № 430/07-14, згідно якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання на свій ризик, власними силами і засобами, з використанням своїх матеріалів, комплектуючих та запасних частин обладнання у встановлені договором терміни виконувати діагностування, дефекацію, поточний ремонт та відновлення працездатності обладнання технічних систем безпеки по заявкам замовника.

На підтвердження реальності господарських операцій за вищезазначеними договорами позивачем надано до суду наступні первинні документи:

- узгодження договірної ціни (м. Київ, вул. Васильківська, 14 (договір від 27.06.2014 № 15-06/14); м. Київ, бульвар Лепсе, 6 (договір від 27.06.2014 № 19/20-06/14); договір від 27.06.2014 №39ПН-06/14);

- локальні кошториси (м. Київ, вул. Васильківська, 14);

- калькуляцію за договором від 01.07.2014 № 430/07-14;

- заявку за договором від 01.07.2014 № 430/07-14;

- акти здачі-приймання виконаних робіт по договорам: від 27.06.2014 № 15-06/14, від 27.06.2014 № 19/20-06/14, від 27.06.2014 № 39ПН-06/14, від 01.07.2014 № 430/07-14;

- робочу документацію (м. Київ, вул. Васильківська, 14 та м. Київ, бульвар Лепсе, 6);

- податкові накладні від 31.07.2014 № 94 (сума 211932,60 грн., ПДВ - 35322,10 грн.), № 93 (сума 212628,00 грн., ПДВ - 35438,00 грн.), № 92 (сума 136440,00 грн., ПДВ - 22740,00 грн.), № 91 (сума 172340,00 грн., ПДВ - 28723,33 грн.);

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за липень - жовтень 2014 року;

- банківські виписки по рахунку № 2790.

Крім того, на підтвердження необхідності укладання вказаних договорів субпідряду позивачем надано суду копії договорів підряду від 12.05.2014 № 15, від 25.06.2014 № 19, від 25.06.2014 № 20, від 05.10.2012 № 41, від 07.11.2013 № 30, укладені з іншими суб'єктами господарювання, та первинну документацію на їх виконання.

За умовами вказаних договорів позивач виступає підрядником та зобов'язується в порядку та на умовах, передбачених відповідним договором, провести комплекс робіт, пов'язаний з відновленням програмного забезпечення, відновленням працездатності та налаштування системи відеоспостереження, охоронної сигналізації, контролю доступу, автоматизації на об'єктах, налагодження та монтажу системи протипожежного захисту.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань перед замовниками по вказаних договорах підряду позивачем і були укладені відповідні договори субпідряду із ПП «Кратос-Гранд».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що отримання від ПП «Кратос-Гранд» послуг підтверджується належним чином складеними первинними документами, які повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій та складені і підписані сторонами у відповідності із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Використання послуг у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку підтверджується матеріалами справи.

Крім того, допитані судом першої інстанції як свідки - директор ПП «Кратос-Гранд» ОСОБА_2 та директор ПП «Фленкер-Ф» ОСОБА_3 підтвердили фактичне здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «Техносистем».

Згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагентів позивача на момент укладення чи виконання договорів або відсутності у них статусу платника ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на акт №459/22-03/38857644 від 03.09.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Фленкер-Ф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2014 по 31.07.2014», оскільки визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість є фактична оплата ним сум такого податку контрагентам у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що не заперечується відповідачем.

При цьому судом враховано, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року по справі № 810/5845/14, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, позовні вимоги ПП «Фленкер-Ф» задоволено частково: визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до АІС «Податковий блок» відомостей на підставі Акта від 03.09.2014 № 459/22-03/38857644 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Фленкер-Ф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2014 року по 31.07.2014 року» та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області вилучити з АІС «Податковий блок» відомості, внесені на підставі Акта від 03.09.2014 № 459/22-03/38857644 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Фленкер-Ф» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2014 року по 31.07.2014 року».

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на дані інформаційної системи «Податковий блок», враховуючи при цьому, що в цій системі лише зафіксовано інформацію, необхідну для внутрішнього використання в діяльності податкового органу.

Крім того, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Доводи контролюючого органу про відсутність матеріально-технічних ресурсів у контрагентів позивача як на підставу неможливості фактичного здійснення вказаних господарських операцій не підтверджені жодними доказами, а зводиться лише до констатації вказаних фактів у акті перевірки.

Суд вважає, що дана інформація не може бути беззаперечним доказом відсутності на підприємствах основних фондів та трудових ресурсів, оскільки підтвердженням наявності або відсутності у підприємства основних фондів (власних, орендованих) та трудових ресурсів є не документи податкового обліку, а відповідні документи бухгалтерського обліку, яких відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з контрагентами: ПП «Фленкер-Ф» та ПП «Крастос-гранд» мали реальний характер, а податковий кредит по вказаних операціях сформовано позивачем правомірно, що підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, первинні документи, оформлені на виконання договорів про надання послуг відповідають встановленим вимогам та видам господарської діяльності позивача.

Виконання договорів підтверджується також подальшим використанням придбаних у товарів та послуг в межах господарської діяльності позивача, як того вимагає п.198.3 ст. 198 ПК.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи органу державної податкової служби не свідчать про наявність обставин, які унеможливлюють підтвердження права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість позивачу, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте податковим органом без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 25.06.2015

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.