Справа № 814/1184/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1184/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера», Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 та Компанії SANDYPOOL Limited на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, третя особа - Компанії SANDYPOOL Limited про визнання протиправними дій, скасування постанови від 01.04.2015 р. № 47076901,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера», звернувся з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження №47076901 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис про стягнення з ТОВ «МСП Ніка-Тера» на користь Компанії «SANDYPOOL Limited» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором в сумі в сумі 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків за період з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за доларами США, з 29 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за євро та з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 року швейцарськими франками за кредитним договором № Y/23/01/08 від 23.01.2008 року із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн., зареєстрований в реєстрі за № 189.

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 щодо накладання арешту на кошти боржника та майно боржника.

- скасувати постанову ВП №47076901 від 01.04.15 р. про відкриття виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1.

- скасувати постанову ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт коштів боржника, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1.

- скасувати постанову ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт майна боржника, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що постанова про відкриття виконавчого провадження №47076901 від 01.04.2015 року, постанова про арешт коштів боржника та постанова про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 47076901 від 01.04.2015 року, а також дії щодо виконання виконавчого напису нотаріуса та винесення вищезазначених постанов є протиправними, оскільки грубо порушують норми діючого законодавства України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 щодо накладення арешту на кошти боржника та майно боржника.

Скасовано постанову ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт коштів боржника, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1.

Скасовано постанову ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт майна боржника, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ТОВ «МСП Ніка-Тера», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 та Компанія SANDYPOOL Limited подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «МСП Ніка-Тера» зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Компанії SANDYPOOL Limited зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, скасувати заходи забезпечення позову, винести окрему ухвалу стосовно неправомірних дій судді Миколаївського окружного адміністративного суду Марич Є.В.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1, Компанії SANDYPOOL Limited та відсутності правових підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «МСП Ніка-Тера».

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 була розглянута заява уповноваженого представника стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ТОВ «МСП Ніка-Тера» на користь Компанії SANDYPOOL Limited заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором в сумі 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків за період з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за доларами США, з 29 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за євро та з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за швейцарськими франками за кредитним договором №Y/23/01/08 від 23.01.2008 року із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн., зареєстрований в реєстрі за № 189.

За наслідками розгляду вищезазначеної заяви було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47076901 від 01.04.2015 року за виконавчим написом нотаріуса.

Також відповідачем прийнято постанови ВП №47076901 від 01.04.15 року про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, оголошено заборону на його відчуження.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, а отже є встановленими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що арешт всіх коштів, які знаходяться на рахунках, серед яких є і рахунки з яких сплачується заробітна плата та податки, що позбавляє його можливості своєчасно виплачувати заробітну плату своїм працівникам, сплачувати податки та інші обов'язкові платежі, тягне за собою нарахування штрафних санкцій та пені та притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання вимог законодавства України, у звязку з чим визнав відповідні дії державного виконавця протиправними та скасував спірні постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника

Колегія суддів частково не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Проаналізувавши вказані правові положення, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку, що постанова ВП №47076901 від 01.04.15 р. про відкриття виконавчого провадження, винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 є такою, що вчинена з дотриманням норм чинного законодавства про виконавче провадження.

Водночас мотивування суду першої інстанції з приводу правомірності дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження №47076901 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо стягнення з ТОВ «МСП Ніка-Тера» на користь Компанії «SANDYPOOL Limited» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за кредитним договором в сумі в сумі 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків за період з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за доларами США, з 29 грудня 2014 року по 22 березня 2015 за євро та з 31 грудня 2014 року по 22 березня 2015 року швейцарськими франками за кредитним договором № Y/23/01/08 від 23.01.2008 року із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн., зареєстрований в реєстрі за № 189 є неправильним, оскільки самі по собі дії не породжують правових наслідків для сторін. Правові наслідки породжує виключно рішення субєкта владних повноважень, зокрема постанова державного виконавця.

За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «МСП Ніка-Тера» в частині визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження №47076901 з виконання виконавчого напису та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №47076901 від 01.04.2015 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, однак з помилковим мотивуванням зазначеного рішення.

Також з приводу дій державного виконавця щодо накладення арешту арешт на кошти боржника та про арешт майна боржника колегія суддів зазначає, що самі по собі дії не породжують правових наслідків для сторін. Правові наслідки породжує виключно рішення субєкта владних повноважень, зокрема спірні постанови відповідача про накладення арешту на кошти боржника та на майно боржника .

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у судових рішеннях від 20.12.2012 року, справа № К/9991/66835/11 та від 18.08.2010, справа № К-22040/10

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання протиправними відповідних дій державного виконавця задоволенню не підлягають, а суд першої інстанції не врахувавши наведеного, помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у цій частині позовних вимог.

З приводу спірних правовідносин щодо правомірності постанов державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника та на майно боржника колегія судді зазначає наступне.

За правилами абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ч. 1, ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

На підставі ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Із наведеного випливає, що розмір і обсяг майна боржника, який підлягає арешту повинен відповідати сумі боргових зобовязань, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами боржника за несплату боргових зобовязань та диференціювання такого обмеження залежно від розміру боргових зобовязань

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 накладено арешт на все майно та кошти позивача, про що свідчить, витяг №35971695 від 06.04.15 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, витяг №46707084 від 01.04.15 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в яких вказано про арешт всього рухомого та нерухомого майна позивача.

Внаслідок чого, банківськими установами на підставі постанови про арешт коштів до моменту винесення Миколаївським окружним судом в зазначеній справі ухвали про забезпечення позову від 07.04.2015 р., згідно з якою було зупинено дію постанови № ВП 47076901 від 01.04.15 р. про арешт коштів боржника, було зупинено будь-які операції щодо перерахування коштів з рахунків позивача за дорученням клієнта, а саме ПАТ «Марфін банк» 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків, 142 000 грн., ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» 122 414,54 доларів США, 834 983,10 грн., ПАТ АБ «Південний» 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків, 142 000 грн., ПАТ «ВТБ банк» 122 414,54 доларів США, 5 415,50 євро та 22 922,88 швейцарських франків, 142 000 грн., ПАТ «Укрсоцбанк» 3 691 260 грн., ПАТ «Фідобанк» 3 719 118,21 грн., про що свідчать надані позивачем довідки відповідних банків.

Вказане свідчить, що кошти та майно, щодо яких було винесено постанови відповідача про арешт коштів ТОВ «МСП Ніка-Тера» та про арешт майна та заборону на його відчуження значно перевищує розмір і обсяг, необхідних для виконання за виконавчим документом коштів, чим було порушено принципи, закладені ст.52 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.4.1.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачається, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до п.п.4.1.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб державний виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу державний виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органів.

Натомість, відповідач без перевірки наявності майна у позивача, розміру цього майна, без перевірки, чи задовольняє обсяг майна розміру заборгованості, накладає арешт на все майно позивача просто лише за заявою стягувача, без перевірки даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках лише за наявності інформації стягувача щодо номерів рахунків та банків в яких вони відкриті, відповідач накладає арешт на всі рахунки позивача.

Окрім того, серед арештованих рахунків позивача є і рахунки, що використовуються позивачем для виплати заробітної плати та здійснення загальнообов'язкових платежів до державного і місцевих бюджетів та цільових фондів.

Так, згідно довідки ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» №321/62-5 від 27.04.2015 року, станом на 27.04.2015 р. на підприємстві реалізований зарплатно-картковий проект згідно договору №2013/ЗП/НИЗ/8 від 01.03.2013 року, кількість діючих зарплатних карток складає 1018 штук.

Тобто кошти, які знаходяться на таких рахунках, використовуються з цільовим призначенням на виплату заробітної плати та сплати податків і зборів.

Накладення арешту на рахунки, кошти на яких використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення їх конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Арешт коштів на рахунку позивача також унеможливлює виконання ним своїх обов'язків зі сплати податків та зборів. При цьому Податковим кодексом України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI передбачено нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату податків та єдиного збору.

За змістом ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення термінів сплати заробітної плати та не в повному обсязі тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємства незалежно від форм власності.

Отже, на підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку, що арешт всіх коштів, які знаходяться на рахунках, серед яких є і рахунки з яких сплачується заробітна плата та податки, що позбавляє його можливості своєчасно виплачувати заробітну плату своїм працівникам, сплачувати податки та інші обов'язкові платежі, тягне за собою нарахування штрафних санкцій та пені та притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання вимог законодавства України.

На спростування доводів Компанії SANDYPOOL Limited про зазначення в оскаржуваних постановах висновку відповідача щодо забезпечення вимоги в межах суми боргу, колегія суддів зазначає, що формальне зазначення такої фрази не змінює суті оскаржуваних постанов, якими фактично накладено арешт на всі кошти та майно боржника.

Водночас поновлюючи права та інтереси позивача в цій частині позовних вимог суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права.

Як вбачається із резолютивної частини судового рішення, суд першої інстанції лише скасував постанови про арешт коштів майна боржника та арешт майна боржника.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що у справах щодо оскарження рішення субєктів владних повноважень суд перевіряє, зокрема законність таких рішень, за результатами чого, згідно з пунктом 1 ч.2 ст.162 КАС України , у разі задоволення адміністративного позову може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування або визнання його нечинним.

Таким чином, для забезпечення захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб під час розвязання спору, адміністративний суд передусім повинен зробити висновок про протиправність рішення субєкта владних повноважень, наслідком чого є його скасування.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 06.07.2009 року № 973/03/13-09.

За правилами ч. 3 ст. 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Зазначені у ч. 2 ст. 162 КАС України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 16.06.2009, № 21-684во09|09/120.

За таких обставин, суд, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача належним способом, при вирішенні позовних вимог, вважає за необхідне визнати відповідні постанови державного виконавця протиправними та скасувати їх.

Стосовно вимоги апеляційної скарги Компанії SANDYPOOL Limited щодо скасування заходів забезпечення позову варто зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 117 КАС України суд може постановити ухвалу про застосування заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 КАС України, ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє зробити висновок, що вирішення судом питання про забезпечення позову є відокремленою від винесення судом рішення по суті спору процесуальною дією, так само як і оскарження в апеляційному порядку ухвали про забезпечення позову від оскарження в апеляційному порядку рішення по суті спору.

Ухвала про забезпечення позову окремо не оскаржувалась.

Відповідно до ч. 4 статті 118 КАС України якщо у задоволенні позовних вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення іншим.

Таким чином, з аналізу даної норми вбачається, що вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили, якщо у ній не обумовлено інше. Після набрання постановою законної сили вжиті заходи забезпечення позову втрачають свою силу автоматично.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані ухвали про вжиття заходів забезпечення позову були ухвалені до набрання законної сили рішення в справі.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили по даній справі негайно, заходи забезпечення адміністративного позову, вжиті окружним адміністративним судом, втратили свою силу після набрання рішення по суті законної сили.

Щодо вимоги апеляційної скарги Компанії SANDYPOOL Limited про винесення окремої ухвали колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду не підтвердились наявність правових підстав для постановлення зазначеного судового рішення (окремої ухвали).

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційних скарг ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись п. 3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 та Компанії SANDYPOOL Limited задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року у справі № 814/1184/15 скасувати.

Ухвалити у справі № 814/1184/15 нову постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 Сергійовича ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт коштів боржника (товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»).

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 Сергійовича ВП №47076901 від 01.04.15 р. про арешт майна боржника (товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 30 червня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян