Справа № 826/10725/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2015 року 13:46 № 826/10725/15

Кобилянського К.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»
до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП № 47327130;

- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП № 47327130;

- витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2015 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначив, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП № 47327130 є протиправною та такою, що винесена відповідачем з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суду не повідомляв.

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2015 головним державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві Кузьмишиним Е.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47327130 щодо примусового виконання наказу №910/17718/14 виданого 11.03.2015 Господарським судом міста Києва та надано боржнику строк до самостійного виконання до 04.05.2015.

05.05.2015 позивачем було сплачено грошові кошти, зазначені у постанові від 27.04.2015 ВП №47327130, що підтверджується копією платіжного доручення від 05.05.2015 №00046371.

Головним державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві Кузьмишиним Е.М. було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9 900,34 грн. від 18.05.2015 ВП №47327130.

Не погоджуючись із винесеною відповідачем постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП №47327130, вважаючи її протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон №606.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанов про відкриття виконавчого провадження), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2015 ВП № 47327130 було направлено на адресу ТОВ «Дієса» 28.04.2015 та отримано позивачем 30.04.2015 о 15:01, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ДППЗ «Укрпошта», роздруківка з якого наявна в матеріалах справи.

У даній постанові боржнику було встановлено строк для самостійного виконання судового рішення до 04.05.2015.

Позивач посилався на те, що був позбавлений можливості виконати самостійно судове рішення у встановлений державним виконавцем строк, оскільки отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2015 ВП № 47327130 ввечері 30.04.2015, а з 1 по 4 травня 2015 року були вихідні дні, що позбавило позивача сплатити суму, що підлягала стягненню в цей строк.

Суд встановив, що у 2015 році у зв'язку із тим, що святкові дні 1 та 2 травня припали на п'ятницю та суботу, то понеділок - 4 травня також був вихідним, відповідно до положень статті 67 Кодексу законів про працю України.

Тобто, дні з 1 по 4 травня 2015 року були вихідними днями.

Суд встановив, що позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2015 ВП № 47327130 ввечері 30.04.2015, а наступний робочий день після цієї дати є 05.05.2015.

Позивач, після отримання та розгляду вказаної постанови сплатив суму, визначену у ній, наступного робочого дня, а саме 05.05.2015, що підтверджується копією платіжного доручення від 05.05.2015 №00046371.

Так, відповідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, оскільки дата, встановлена державним виконавцем для самостійного виконання судового рішення (04.05.2015) припала на вихідний день, то позивач, виконавши судове рішення в перший робочий день після цієї дати, діяв у відповідності до положень законодавства.

Згідно з пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999, право органу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі, якщо стягнення з боржника сум або передача майна боржника стягувачеві було виконано примусово, сума виконавчого збору вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми, оскільки саме ця сума є базою для нарахування 10 відсотків суми виконавчого збору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було проведено фактичного стягнення заборгованості на час винесення постанови державного виконавця від 18/05/2015 про стягнення виконавчого збору, а саме не вчинено в межах виконавчого провадження законів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якої заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувачу певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рішенням, що свідчить про відсутність права у Державної виконавчої служби виносити постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14.

Враховуючи вищезазначене, оскільки на момент прийняття оскаржуваної постанови позивачем фактично було повністю виконано вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження та сплачено суму в розмірі 99 003,36 грн. у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 18.05.2015 ВП № 47327130 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України судовий збір відшкодовується позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 167, 181, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП № 47327130.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.05.2015 ВП № 47327130, винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М.

4 Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» () судові витрати в сумі 255,78 грн. (двісті п'ятдесят п'ять гривень 78 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський