Справа № 2а/1770/2051/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/9991/28444/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012

у справі № 2а/1770/2051/2011 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області (ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ в Рівненському районі від 21.12.2010 № /0, від 21.12.2010

№ /0, від 21.01.2011 № /1, від 21.01.2011 №/1, від 24.03.2011 № /2, від 24.03.2011 № /2.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 20.12.2010 № 99/1751, про порушення позивачем норм підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі Закон № 2181-III), а саме: несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань із податку з доходів фізичних осіб.

За наслідками перевірки та адміністративного оскарження відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.12.2010 №/0, від 21.01.2011 №/1. від 24.03.2011 №/2 про зобов'язання позивача сплатити штраф у розмірі 1156,29 грн. за затримку граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 2312,56 грн. на 442 календарних днів; від 21.12.2010 № /0, від 21.01.2011 №/1, від 24.03.2011 №/2 - штраф у розмірі 48,50 грн. за затримку граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 242,50 грн. на 55 календарних днів.

У судовому процесі встановлено, що при оплаті позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань із податку з доходів фізичних осіб податковий орган в обліку сплачених сум податкових зобов'язань спрямовував суми поточних платежів на погашення податкового боргу, який виник раніше податкового періоду, за який здійснювалась оплата, а саме: визначеного податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2009 № /0. Узгоджені суми податкових зобов'язань із податку з доходів фізичних осіб сплачені позивачем з дотриманням строку сплати, встановленого підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень із зазначенням призначення платежу як податок з доходів фізичних осіб за відповідні податкові періоди (а.с. 15-17).

Згідно з пунктом 7.7 ст. 7 Закону № 2181-III (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Однак, зазначена норма не позбавляє платника податків права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181-III та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону. Суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181-III слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. Законом № 2181-III не визначено серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Отже, встановленим обставинам суди попередніх інстанцій дали правильну юридичну оцінку, застосувавши пункт 7.7 ст. 7 Закону № 2181-III та зробивши висновок, який є юридично правильним, обґрунтовано визнали неправомірним застосування до позивача штрафу за прострочення сплати узгоджених сум податкових зобов'язань із податку з доходів фізичних осіб, які, як встановлено в судовому процесі, сплачені в строк, встановлений підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього Закону.

Крім того, податкове повідомлення-рішення від 26.02.2009 № /0, в рахунок погашення сум податкового боргу за яким податковий орган здійснював перерозподіл платежів позивача зі сплати поточних платежів, було оскаржене позивачем у судовому порядку. Рішення за результатами судового розгляду цього податкового повідомлення-рішення на дати прийняття податкових повідомлень-рішень, правомірність яких оспорює позивач, не набрало законної сили, а отже сума податкового зобов'язання, визначена податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2009 № /0, як неузгоджена не могла бути сумою податкового боргу внаслідок її несплати в установлений підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-ІІІ строк.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.01.2010 позов задоволено частково: скасовані податкові повідомлення рішення ДПІ в Рівненському районі від 26.02.2009 за № /0, від 24.03.2009 №/1 частині визначення податкового зобов'язання в сумі 10352,00 грн. та штрафної санкції у розмірі 5176,50 грн.; податкові повідомлення-рішення від 26.02.2009 №/0, від 24.03.2009 №/1 - повністю; податкову вимогу від 07.10.2009 №2/2047 в частині визначення СПД ОСОБА_4 податкового боргу з податку на додану вартість в частині основного платежу на суму 10352,00 грн. та штрафної санкції на суму 5176,50грн.; з податку на доходи фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 8476,22 грн. основного платежу.

Відповідно до підпункту 5.2.4 пункту 5.2 ст.5 Закону № 2181-ІІІ при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі (частина 5 цієї статті).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність вищенаведених висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев