Справа № 802/4429/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4429/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

18 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача Арустамян А.Е.

представника відповідача Островерх Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТІНІК-ОІЛ" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "ТІНІК-ОІЛ" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомленя-рішення,

В С Т А Н О В И В :

30.12.2014 року позивач - Приватне акціонерне товариство "ТІНІК-ОІЛ" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 19.12.2014 року.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 17.03.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, представник відповідача, в свою чергу, заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі направлення від 26.11.2014р. № 63/22, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, посадовою особою податкового органу, згідно зі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 26.11.2014р. № 110, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП "Тінік-Оіл" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Укрторгтрансінвест" за період серпень 2014р., наслідки якої знайшли своє відображення в акті від 09.12.2014р. № 168/22-05/37836304.

В ході перевірки встановлено, що на порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, ПП "Тінік-Оіл" зависило суму податкового кредиту на загальну суму 184043,33 грн. за період серпень 2014р. в зв`язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій по послугах отриманих від TOB "Укрторгтрансінвест".

На підставі висновків вказаного акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.12.2014р. № , яким ПП "Тінік-Оіл" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 230054 грн., з них, за основним платежем - 184043 грн., за штрафними санкціями - 46011 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Разом з тим, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Згідно з матеріалами справи у період, що перевірявся, між позивачем та ТОВ "Укрторгтрансінвест" було укладено договір підряду № 1 на проведення технічного обслуговування та ремонту обладнання, а саме - компресора УКБ2,3/400Г.

В акті про результати перевірки податковим органом зазначено, що відповідно до поданих документів, що стосуються цього договору не можливо ідентифікувати - визначити як транспортувалося майно, а саме компресорний блок УКБ2.3./400Г.Д., відсутня інформація по транспортуванню: його адреса, схема території.

Відповідно наданого акту прийму-передачі від 05.06.2014р. встановлено, що (Виконавець) ГОВ"Укрторгтрансінвест», прийняв, а (Замовник) ПП «ТІНІК-ОІЛ», код ЄДРПОУ :-836304 передав компресорний блок УКБ2.3./400Г.Д для подальшого ремонту. Згідно відомості дефекти, від 05.06.2014р. було встановлено проведення капітального ремонту вищевказаного майна, який проводився ТОВ «Укрторгтрансінвест», . До вартості проведення робіт з капітального ремонту компресорного блоку УКБ2.3./400Г.Д входить транспортування в сумі 3 684,0грн. однак ПП «ТІНІК-ОІЛ», не надав документів щодо транспортування компресорного блоку УКБ2.3./400Г.Д.

Відносини з приводу виконання вище вказаного договору регулюються гл. 61 параграфом 1 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Також, згідно п. 2.6. зазначеного договору виконання робіт здійснюється ТОВ «Укрторгінвест» за власний рахунок, власними матеріалами і власними силами.

Тобто, до обов'язків позивача не належить організація перевезення обладнання тощо, а лише прийняття та оплата таких робіт.

Отже питання, яким чином, де і за допомогою яких засобів підрядник виконає свою роботу не може залежати від, в даному випадку, позивача та не потребує оформлення ніяких додаткових документів, вартість транспортування обладнання була визначена підрядником і включена до вартості ремонтних робіт, а тому і не потребує додаткового відображення в інших ніж договір підряду та акт прийому-передачі документах (товарно-транспортних накладних дорожних листах, тощо).

Колегія суддів звертає увагу на те, що умовами укладеного договору підряду № 1 від 02.06.2014р. не встановлено обов'язку апелянта забезпечити ТОВ «Укрторгінвест» матеріалами та засобами та жодних інших передбачених законодавством документів на виконання даного договору передбачено не було.

За результатами виконаних робіт сторонами договору було складено акт надання послуг № 754 від 28.08.2014 року, який і є тим документом, єдиним первинним документом в даному випадку, який підтверджує виконання підрядником та прийняття замовником робіт.

Колегія суддів також, не може погодитись з висновками суду щодо того, що вартість виконаних робіт по капітального ремонту компресорного блоку УКБ2,3/400Г.Д. перевищили вартість комплексу будівель та споруд автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, до якого входить, окрім іншого майна, і компресорний блок УКБ2,3/400Г.Д., що ще раз ставить під сумнів здійснення даної операції виходячи з наступного.

Так, дійсно в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 15.05.2013р., укладений між ТОВ "Мет-Ко" (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець), згідно умов якого, Продавець продав, а Покупець купила, належний Продавцеві комплекс будівель та споруд автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до відомостей, викладених у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, відчужувана нерухомість, окрім іншого майна, складається у тому числі із компресорного блоку УКБ2,3/200 2 шт.

При цьому, згідно умов договору купівлі-продажу від 15.05.2013р., продаж предмета договору, вчинено за 405634 грн.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявна відомість про дефекти обладнання, а саме УКБ2,3/400Г.Д. від 05.06.2014 року в якій зазначено перелік дефектів які були наявні у вказаному обладнанні.

Вказане означає, що позивач купував не нове та не повністю справне обладнання яке потребувало ремонту, що і спричинило утворення такої ціни і не може свідченням недоцільності здійснення такого ремонту, та як наслідок не реальності здійснення господарської операції.

Зазначене підтверджується відомістю дефектів від 05.06.2014 року, який містить опис дефектів деталей та специфікацією, згідно якої надано розрахунок вартості виконаних робіт та податкову накладну оформлену відповідно до чинного законодавства.

Тобто, реальність здійснення господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, а саме: договором підряду № 1 від 02.06.2014 року укладеним позивачем та ТОВ "Укрторгтрансінвест" на проведення технічного обслуговування та ремонту обладнання, відомістю про дефекти обладнання від 05.06.2014 року, актом прийому-передачі майна від 02.06.20144 року, актом надання послуг № 754 від 28.08.2014 року, податковою накладною від 28.08.2014 року.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

Натомість відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

В контексті даної спірної ситуації акт податкового органу не містить будь-якого документального підтвердження стосовно не виконання фінансово-господарських взаємовідносин позивача по взаєморозрахунках з контрагентом, а викладені у ньому висновки не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Також, між позивачем та ТОВ "Укрторгтрансінвест" було укладено договір про надання послуг № 4 від 05.05.2014 року з відкачування залишків паливно-мастильних матеріалів з резервуарів, вивезення осаду, проведення діагностики паливно-мастильних резервуарів та обстеження місць зберігання паливно-мастильних товарів.

В акті про результати перевірки податковим органом зазначено, що операції здійснені відповідно до цього договору не підтверджені, а також те, що у контрагента відсутні виробничі потужності, наймані особи, транспортні засоби необхідні для здійснення таких операцій.

Також відповідач зазначив, що відсутні документи, які б свідчили про утилізацію паливних відходів та транспортні послуги по перевезенню паливних відходів, за період серпень 2014р. та прийшов до висновку, що ПП «ТІНІК-ОІЛ», фактично не могло здійснити господарські операції щодо проведення робіт з очищення резервуарів від залишків нафтопродуктів.

Отже, податковий орган з урахуванням зазначеного прийшов до висновку, що операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, основних фондів, виробничих складських приміщень і транспортних засобів.

Однак, колегія суддів із вказаними висновками погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд України у постанові від 27 березня 2012 року (справа № 21-737во10) зазначив, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Відповідно Додатку до Договору про надання послуг за №4 від 05.05.2014р. - специфікації зачистку та діагностику одинадцяти резервуарів орендованих автозаправних станцій ПП «ГІН OUI» загальна вартість робіт складає 484 560,0 грн. в т.ч. ПДВ 80 760.0 грн., в яку входили роботи:

- зачистки резервуарів на загальну суму - 228 225,78 грн. в т.ч.: очищення паливних резервуарів, утилізація паливних відходів, транспортні послуги по перевезеш паливних відходів та витрати праці працівникам;

- переддіагностичної обробки резервуарів на загальну суму - 132 1 61,65грн. в т.ч.:. очищення паливних резервуарів, транспорт, компресори, апарати піскоструйні, пісок кварцовий витрати праці працівникам;

- діагностики і оцінки залишкового ресурсу на загальну суму - 43412,59грн. в т.ч.: установка резервуарів та витрати праці працівникам.

Податковим органом у акті перевірки зазначено, що згідно податкової звітності - звіту форми 1-ДФ за серпень 2014р.. ТОВ «Укрторгтрансінвест», к чисельність працюючих становить 5 осіб.

Загальна сума нарахованої заробітної плати за серпень 2014р. складає 2 600.0 грн.,

Також зазначено, що суми нарахованої заробітної плати працівникам ТОВ «Укрторгтрансінвест», код ЄДРПІ 38280479 згідно звіту ЄСВ за серпень 2014р. складає 2 600,0грн., а договірна ціна - кошторис проведених вищевказаних робіт згідно специфікації складає 51 405.25грн., а тому можливо зробити висновок, що суми витрат на оплату праці робітників 'ГОВ «Укрторгтрансінвест», - завищені та не співпадають з даними звіту ЄСВ за серпень 2014р.(вх. від 22.09.14р.

Однак колегія суддів вважає, що даний факт не може бути свідченням нереальності здійснення вказаних операцій оскільки, позивач не має ніякого відношення до оплати праці працівників контрагента, позивач є лише замовником послуги та здійснює оплату такої послуги визначену в договорі та не відповідає за подальші дії контрагента щодо виплати його працівникам заробітної плати та відповідності її розміру виконаним роботам.

Отже, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо належної оплати праці власних працівників або не вірного відображення цього у документах, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку (позивача) права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту (рішення Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10).

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.

Також відповідачем та судом першої інстанції зазначено, що згідно специфікації на зачистку та діагностику одинадцяти резервуарів автозаправних станції ПП "Тінік-Оіл", ТОВ "Укрторгтрансінвест", на виконання умов договору про надання послуг № 4 від 05.05.2014р., вчиняв послуги з утилізації паливних відходів.

В даному випадку, позивачем не надано доказів в підтвердження наявності у його контрагента ТОВ "Укрторгтрансінвест" ліцензії на здійснення такого виду діяльності як операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозволу на транскордонне перевезення небезпечних відходів».

Проте, колегія суддів не може погодитись із зазначеним враховуючи наступне.

Перевірка та витребування будь-яких ліцензій та дозволів у контрагентів не належить до повноважень і обов'язків платників податків. У відповідності з ч. 7 ст. 20 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (у редакції Закону на час подачі позову) контроль за наявністю ліцензії у суб'єктів господарювання здійснюють спеціально уповноважений орган з питань ліцензування та інші органи виконавчої влади в межах їх повноважень шляхом проведення планових та позапланових перевірок. Апелянт до таких органів не відноситься.

Крім того, відповідачем у справі не доведено, а судом не встановлено та не вжито заходів для встановлення факту відсутності у ТОВ «Укрторгтрансінвест» дозвільних документів. Поряд з цим, якщо такий факт і має місце, то дане тягне відповідальність виключно для ТОВ «Укрторгтрансінвест». При цьому відповідальність передбачена Законом України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції», а не Податковим кодексом України.

Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014р. № К/800/45266/14 (справа № 826/3042/14) «оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з'ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а інші поняття можуть використовуватися лише в частині, що не суперечить податковим нормам. При цьому обгрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства - цивільного, фінансового тощо».

Крім того, на підтвердження реальності вище вказаної господарської операції позивачем надано договір про надання послуг № 4 від 05.05.2014 року ,специфікацію на зачистку та діагностику резервуарів, підписаний акт надання послуг № 859 від 29.08.2014 року та податкову накладну, зазначені документи в даному випадку є первинними та такими що дійсно підтверджують реальність виконання вказаних операцій.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем повністю доведено реальність здійснення вказаних господарських операцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в той час як податковим органом всупереч вимог законодавства не доведено, а судом не встановлено та не вжито заходів для встановлення факту відсутності у ТОВ «Укрторгтрансінвест» дозвільних документів.

Також, відповідачем не доведено, а судом не здобуто доказів відсутності у ТОВ «Укрторгтрансінвест» можливостей виконання договору на підставах, відмінних від права власності (наприклад, оренди). Крім того, судом першої інстанції не обгрунтовано висновку про відсутність управлінського та технічного персоналу у ТОВ «Укрторгтрансінвест», і що, власне, слід під цим розуміти.

Аналізуючи правовідносини, що виникли з приводу виконання договору оренди № 1 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції оскільки Акт перевірки містить посилання лише на договір оренди № 3 від 01.06.201 Зр., який був розірваний 31.12.2013р.

В подальшому використання апелянтом комплексу будівель та споруд автомобільної газонаповнювальної компресорної станції здійснювалося на підставі договору суборенди № 1 від 01.01.2014р.

Щодо договору оренди № 1 від 16.05.2013р., то слід зауважити, що використання апелянтом комплексу будівель та споруд автомобільної газонаповнювальної компресорної станції не розпочиналося, оскільки всупереч ст. 795 ч. 1 ЦК України, зазначений комплекс не був йому переданий.

Таким чином оцінюючи взаємовідносини позивача із вказаним контрагентом, суд виходить із того, що в межах дослідження питання про правомірність формування витрат та податкового кредиту варто враховувати наявність, по-перше, належних договорів на надання певних послуг, поставку товару, по-друге, відповідних документів на підтвердження виконання таких договорів та зв'язку понесених витрат з господарською діяльністю підприємства, зокрема, актів виконаних робіт та інших додаткових документів, які передують підписанню цих актів в підтвердження конкретних обсягів, змісту наданих послуг, товарів, по-третє, податкової накладної на оплату послуг, товарів, по-четверте, реальне подальше використання послуг, товарів у господарській діяльності та збільшення обсягів виробництва, продаж й конкретні результати від цього.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновків про помилковість висновків викладених в акті податкового органу та відповідно безпідставність податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2014року.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТІНІК-ОІЛ" задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватне підприємство "ТІНІК-ОІЛ" до Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомленя-рішення скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Приватного підприємства "ТІНІК-ОІЛ" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 19.12.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "ТІНІК-ОІЛ" судові витрати в сумі 2760 грн. 66 коп. (дві тисячі сімсот шістдесят грн. 66 коп.) шляхом їх безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.