Справа № 804/9469/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2014 р. Справа № 804/9469/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя Дєєв М.В., при секретарі Германюк Т.В., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго»
до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області
про визнання протиправною та скасування вимоги,-

Комунальне підприємство «Новомосковськтеплоенерго» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області з позовною вимогою про скасування п. 3, п. 4 вимоги ДФІ в Дніпропетровьскій області від 04.06.2014 року № 840-15/812 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскільки преміювання директорів КП «Новомосковськтеплоенерго» у 2012 та 2013 роках здійснювалось на підставі наказів Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 01.03.2012 року № 04-пр та від 26.02.2013 року № 10-пр, виданих в межах повноважень Управління та на виконання умов контракту, то дії посадових осіб позивача є правомірними.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що при проведенні планової ревізії фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» встановлено, що накази Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації, на підставі яких проводилось нарахування премій, носять рекомендаційний характер, а премії були нараховані у завищених розмірах. Отже, ним правомірно було винесено оскаржувану вимогу від 04.06.2014 року № 840-15/812 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення він діяв на підставі і у межах своїх повноважень, рішення є законним і обгрунтованим. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши доводи представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
На виконання п. 1.2.4.1 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на І квартал 2014 року, на підставі направлення від 17.02.2014 року № 228, виданого начальником Дніпропетровської обєднаної державної фінансової інспекції, державним інспектором Дніпропетровської обєднаної державної фінансової інспекції проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт ревізії від 22.05.2014 року № 840-51/069.
04.06.2014 року Дніпропетровською обєднаною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області було винесено вимогу № 840-15/812 про усунення виявлених ревізією порушень, пунктами 3 та 4 якої передбачено:
- Внаслідок нарахування та виплати премій у завищених ромірах проведено відповідне нарахування та оплата єдиного соціального внеску у сумі 4173,40 грн, що є порушенням вимог ст. 21 Закону України «Основи законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998 року № 16/98-ВР та п. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». В звязку з вищевикладеним пропонуємо стягнути кошти в сумі 4173,40 грн з Фонду, в тому числі шляхом проведення корегуванням облікових даних або зарахуванням вищеназваної суми до розрахунків майбутніх періодів.
Згідно п.п. 1,3 Положення про державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Основними завданнями Держфінінспекції України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування.
Пунктом 7 зазначеного Положення встановлено, що Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.
Відповідно до п. 1.1 Положення про Дніпропетровьску обєднану державну фінансову інспекцію, затвердженого наказом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 30.08.2012 року № 327, Дніпропетровська обєднана державна фінансова інспекція є структурним підрозділом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області і підпорядковується їй.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи).
З приписів пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» вбачається, що органам державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
За змістом вищеказаних нормативно-правових актів, Державній фінансовій інспекції в Дніпропетровській області надано можливість здійснювати контроль підконтрольних установ. А при виявленні збитків, завданих державі або підконтрольній установ, визначати їх розмір та звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених порушень.
З оглду на вищевикладене, Верховний Суд України у постанові від 15.04.2014 року дійшов висновку, що вимога Держфінінспекції є обовязковою в частині спрямування або спонукання підконтрольної організації приведення роботи у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому.
При цьому, розрахунки шкоди обовязкового характеру повинні бути підтверджені у разі звернення до суду в інтересах держави із відповідним позовом про відшкодування такої шкоди.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскаржувана вимога породжує для позивача обовязок в частині усунення порушень шляхом виявлення винних осіб та вчинення інших дій, спрямованих на приведення своєї роботи у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст. 21 Закону України «Основи законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування», та п. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», у звязку з чим позивачу сформовано вимогу, пункти 3,4 якої є предметом оскарження.
Разом із тим, в цих же пунктах запропоновано позивачу стягнути розраховану відповідачем шкоду, спричинену в результаті виявлених порушень, з винних осіб в порядку, встановленому законодавством.
З огляду на правову позицію Верховного Суду України та формулювання пропозиції щодо стягнення позивачем вказаної шкоди, суд вважає, що в цій частині вимога не є обовязковою для позивача. При цьому суд вважає такими, що є обовязковими для позивача висновок відповідача щодо порушення законодавства та вимога в частині необхідності вчинення дій, потрібних для усунення вказаних порушень.
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що розрахунки, наведені у оскаржуваній частині вимоги не є безпосереднім предметом оскарження, позивач не погоджується із висновками щодо наявності з його боку порушень, які виявлено під час перевірки і покладено в основу оскаржуваних пунктів вимоги.
При цьому, накази Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації носять рекомендаційний характер і адресовані особам, які мають повноваження приймати рішення про заохочення керівника позивача.
Згідно бухгалтерського обліку КП «Новомосковськтеплоенерго», вказані операції відображені по дебету балансового рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» та кредиту 661 «Розрахунки з заробітної плати» та 651 «Розрахунки з фондами страхування».
Таким чином, вищевказане свідчить про те, що відповідач дійшов висновку, що зазначені заохочення є преміями, оскільки вказаний термін, як вид заохочення було використано в наказах Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації, при цьому відповідачу відомо, що означені накази мають рекомендаційний характер.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та обєднань державних підприємств» передбачено право встановлювати, крім умов та розмірів преміювання інші види заохочень, зокрема передбачено, що керівникові підприємства можуть виплачуватися також винагорода за підсумками роботи за рік, яка не має встановлених обмежень у розмірі (пп.6 п. 1 Постанови). Вищевказані права також передбачені контрактом, за яким працювали відповідні особи.
Таким чином, суд вважає, що прямої вказівки нарахувати та виплатити вказаним особам такого виду заохочення, як «премія» немає, крім того, згідно бухгалтерського обліку вказані операції також не надають можливості достовірно ідентифікувати їх як преміювання, а не виплату винагороди за підсумками роботи за рік, хоча саме таке матеріальне заохочення було передбачено в наказах Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Отже, відповідач помилково дійшов висновку про завищення розміру премії.
Крім того, суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що вищевказане завищення виникло з вини бухгалтера, оскільки бухгалтер не є особою, яка приймає відповідні рішення про заохочення працівників.
Таким чином, суд дійшов переконання, що висновки відповідача, викладені в п. 3,4 оскаржуваної вимоги є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим суд доходить переконання про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані з залученням свідком та проведенням судових експертиз.
З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у відповідності до вимог ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 71, 72, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 04.06.2014 року № 840-15/812 в частині пункту 3 та пункту 4.
Стягнути на користь Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» понесені судові витрати в сумі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні вісім копійок) із Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 24.11.2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 24.11.2014 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6