Справа № 2а-9294/10/0470
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2015 р. м. Київ К/800/36809/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Борисенко І.В.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуЛівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року
у справі№2а-9294/10/0470
за позовомПриватного підприємця ОСОБА_4
доЛівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби Державної податкової служби у Дніпропетровській області
провизнання дій протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватний підприємець ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ПП ОСОБА_4) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, Лівобережної МДПІ у м. Дніпропетровську) та Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Державна податкова служба у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач 2, ДПС у Дніпропетровській області), в якому просила визнати протиправними дії відповідача 2 щодо проведення 25 травня 2010 року перевірки позивача та скасувати рішення відповідач 1 від 16 червня 2010 року №, № та №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року, позов задоволено частково. Скасовано рішення Лівобережної МДПІ у м. Дніпропетровському від 16 червня 2010 року №, № та №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач 1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 травня 2010 року фахівцями ДПА у Дніпропетровській області була проведена перевірка кафе-бару, розташованого за адресою селище Орловщина, вул. Дачна, 103, який належить позивачу, з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів, ліцензій.

За результатами перевірки складено акт від 25 травня 2010 року № 0090/04/64/23/НОМЕР_1.

Під час проведення перевірки виявлено порушення позивачем вимог:

- статей 111, 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером, а саме: здійснено продаж сигарет «Парламент» за ціною 23,00 грн., а ціна зазначена на пачці тютюнових виробів 13,00 грн.;

- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» здійснення зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру;

- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та пункту 2 статті 7 Закону України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» здійснення зберігання та реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка;

- пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадянського харчування та послуг» проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа, невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в денному «х» звіті реєстратора розрахункових операцій, не забезпечення зберігання використаної КОРО протягом встановленого терміну;

- пункту 1 статті 7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» здійснення торгівельної діяльності без наявності відповідного торгового патенту на не розміщення його в доступному для огляду місці.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення 16 червня 2010 року відповідачем 1 рішень про застосування фінансових санкцій:

№, яким згідно із Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадянського харчування та послуг» на позивача накладено штрафні санкції у сумі 12617,50 грн.;

№, яким згідно із Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» на позивача накладено штрафні (фінансові) санкції у сумі 80,00 грн.;

№, яким згідно із Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» на позивача накладено фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 6100,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішенням суду у адміністративній справі встановлено відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення, а відповідачем 1 не доведено правомірність застосування до позивача штрафних санкцій.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи за результатами проведення перевірки податковим органом було складено та направлено до Новомосковського міськрайонного суду протокол про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 1551, статтею 164 та частиною 1 статті 1645 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За результатами розгляду матеріалів, що надійшли з Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська 16 липня 2010 року Новомосковським міськрайонним судом прийнято постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 по частині 1 статті 1551, статті 164 та частині 1 статті 1645 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Часиною 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Саме посилаючись на встановлені у постанові Новомосковського міськрайонного суду обставини щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про протиправність рішень відповідача про застосування до позивача штрафних санкцій.

Проте, відповідно до частини 1 статті 1551 Кодексу України про адміністративні правопорушення у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - КУпАП) встановлено склад правопорушення - порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Статтею 164 КУпАП встановлено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом, а також надання суб'єктом господарювання дозвільному органу або адміністратору недостовірної інформації щодо відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства.

Крім того, частиною 1 статті 1645 КУпАП в якості складу правопорушення визначено зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів.

Аналіз наведених статей дає підстави для висновку, що виявлені під час проведення перевірки позивача порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо здійснення зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадянського харчування та послуг» щодо невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в денному «х» звіті реєстратора розрахункових операцій, не забезпечення зберігання використаної КОРО протягом встановленого терміну, а також Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» щодо не розміщення торгового патенту в доступному для огляду місці, які зумовили винесення рішень про застосування фінансових санкцій, не були предметом дослідження під час розгляду Новомосковським міськрайонним судом справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 по частині 1 статті 1551, статті 164 та частині 1 статті 1645 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, для повного та всебічного з'ясування обставин по справі, обов'язковому дослідженню підлягають обставини, які стали підставою для винесення оскаржуваних позивачем рішень про застосування фінансових санкцій та не були предметом судового розгляду в рамках розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у справі №2а-9294/10/0470 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна