Справа № 2а-0870/7772/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/3618/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Бухтіярової І.О.
Приходько І.В.,
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача не з'явився
від відповідачаБорисова Т.М.
прокурорГудименко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуЗапорізької митниці Державної митної служби України
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2011
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012

у справі № 2а-0870/7772/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КАРПЕТА МЕЛІТОПОЛЬ»
доЗапорізької митниці Державної митної служби України
за участюпрокуратури Запорізької області
провизнання протиправним та скасування рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРПЕТА МЕЛІТОПОЛЬ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці Державної митної Служби України про визнання протиправними та скасування рішень про визначення країни походження товару № 112000000/2011/0044/2 від 06.04.2011, № 112000000/2011/0045/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0046/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0047/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0048/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0049/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0050/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0051/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0052/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0053/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0054/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0055/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0056/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0057/2 від 07.04.2011, податкових повідомлень форми «Р» від 01.08.2011 за № 47, № 48.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заступником прокурора Запорізької області було подано заяву від 25.02.2013 за № 05/2-2485-11 про приєднання до касаційної скарги (в порядку ст.217 КАС України).

У судовому засіданні касаційної інстанції представником відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача (Запорізької митниці Державної митної служби України) його правонаступником - Запорізькою митницею ДФС.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- позивачем за вантажними митними деклараціями від 28.04.2009 № 111010000/2009/000491, від 16.06.2009 № 111010000/2009/000749, від 29.10.2009 № 111010000/2009/001610, від 20.11.2009 № 111010000/2009/001750, від 24.12.2009 № 111010000/2009/001971, від 20.01.2010 № 111010000/2010/000044, від 26.01.2010 № 111010000/2010/000086, від 19.02.2010 № 111010000/2010/000232, від 19.05.2010 № 111010000/2010/000907, від 16.07.2010 № 111010000/2010/001413, від 27.08.2010 № 111010000/2010/001678, від 15.09.2010 № 111010000/2010/001793, від 21.09.2010 № 111010000/2010/001847, від 01.10.2010 № 111010000/2010/001960 здійснено митне оформлення товарів товарної позиції 5702 «килимові вироби» з наданням режиму вільної торгівлі, які придбані в ICS «CovoareLux» SRL (м. Кишинів, Республіка Молдова,) на підставі договору купівлі-продажу № 03/08 від 19.03.2008 та в IM «Moldabela» SRL (м.Ургени, Республіка Молдова) на підставі договору купівлі-продажу № 01/09 від 01.09.2009;

- після митного оформлення товарів та надання цим товарам режиму вільної торгівлі (із звільненням від ввізного мита та нарахування ПДВ) відповідач по вказаним вантажно-митним деклараціям прийняв Рішення про визначення країни походження товару № 112000000/2011/0044/2 від 06.04.2011, № 112000000/2011/0045/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0046/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0047/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0048/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0049/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0050/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0051/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0052/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0053/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0054/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0055/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0056/2 від 07.04.2011, № 112000000/2011/0057/2 від 07.04.2011, якими надані позивачем сертифікати про походження товару форми СТ-1 (серії MD № 032667, серії MD № 032722, серії MD № 035143, серії MD № 035151, серії MD № 035240, серії MD № 035256, серії MD № 035272, серії MD № 035348, серії MD № 035421, серії MD № 046126, серії MD № 046160, серії MD № 046181, серії MD № 046189, серії MD № 046198) було визнано недійсними, у зв'язку з чим до даних товарів неможливо застосувати режим вільної торгівлі, а країна походження товару визнана невідомою;

- 05.07.2011 позивачем до ДМС України подано лист-скаргу № 41 щодо неправомірності рішень Запорізької митниці про визначення країни походження товару;

- листом від 17.08.2011 № 16/1-16.1/1059 ДМС України повідомлено, що преференційні сертифікати форми СТ-1, видані митними органами Республіки Молдова на коврові вироби з критерієм походження «зміна товарної позиції», не можуть бути підставою для застосування режиму вільної торгівлі в Україні;

- з 18.04.2011 по 04.07.2011 відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку щодо стану дотримання законодавства України з питань митної справи на ТОВ «КАРПЕТА МЕЛІТОПОЛЬ», за результатами якої складено акт від 04.07.2011 за №н11/11/112000014/;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем умов застосування режиму вільної торгівлі, які встановлені п.9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених рішенням Ради глав урядів СНД від 30.11.2000, згідно з яким для визначення країни походження до товарів товарної позиції ТН ЗЕД СНД 5702 (килимові вироби), які ввозилися ТОВ «КАРПЕТА МЕЛІТОПОЛЬ» на територію України, встановлено виконання технологічних умов в поєднанні з правилом адвалерної частки;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення форми «Р» № 47 від 01.08.2011, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «ввізне мито» в розмірі 3 411 835,9 грн.;

2) податкове повідомлення форми «Р» № 48 від 01.08.2011, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 682 367,2 грн.;

- за результатами адміністративного оскарження скарга позивача залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку для її подання.

Позиція відповідача полягає в тому, що при ввезенні товарів за спірними вантажними митними деклараціями позивачем порушено п.9.20 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням ради глав Урядів СНД від 30.11.2000, оскільки при виробництві килимових виробів, зазначених у відповідних графах ВМД, не виконуються критерії походження товару, затверджені Рішенням Економічної Ради СНД «Про внесення змін у Перелік умов, виробничих і технологічних операцій, при виконанні яких товар вважається походженням з тієї країни, в якій вони мали місце» від 14.09.2007, яке ратифіковано Законом України від 18.02.2009 № 996-УІ.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що застосування відповідачем до товарної позиції 5702 критеріїв достатньої переробки при визначення країни походження (а саме, виконання технологічних умов в поєднанні з правилом адвалерної частки), що стало підставою для прийняття оскаржуваних рішень про визначення країни походження товару та, як наслідок, податкових повідомлень форми «Р», не відповідає чинному законодавству.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч.35 ст.1 Митного кодексу України пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

За змістом ч.19 ст.1 Митного кодексу України митні процедури - операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно із ст. 72 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Відповідно до ст.276 Митного кодексу України країна походження товару визначається з метою застосування тарифних та нетарифних заходів регулювання ввезення товару на митну територію України та вивезення товару з цієї території, а також забезпечення обліку товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

За змістом ч.3 ст.282 Митного кодексу України у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов'язково: 1) на товари, що походять з країн, яким Україна надає преференції за Митним тарифом України; 2) на товари, ввезення яких з відповідної країни регулюється кількісними обмеженнями (квотами) чи іншими заходами регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 3) якщо це передбачено міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку, а також законодавством України в галузі охорони довкілля, здоров'я населення, захисту прав споживачів, громадського порядку, державної безпеки та інших життєво важливих інтересів України; 4) у випадках, коли у документах, які подаються для митного оформлення, немає відомостей про походження товарів або у митного органу є достатні підстави вважати, що декларуються недостовірні відомості про походження товарів.

Відповідно до ст.43 Митного кодексу України митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ст.69 Митного кодексу України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

З огляду на зміст наведених положень законодавства, чинного на момент спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо можливості митного контролю контролюючими органами після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, такі обставини у даній справі судами попередніх інстанцій не встановлено.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Згідно ч.4 ст.3 Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 країна походження товару визначається відповідно до Правил визначення країни походження товарів, які є невід'ємною частиною цієї Угоди.

За змістом п. 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням Ради глав урядів СНД від 30.11.2000, ратифікованих Законом України від 18.02.2009 № 996-VI, товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав - учасників Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, встановленим цими Правилами.

Відповідно до п.10 названих Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі-учасниці Угоди потрібне надання митним органам країни ввезення сертифікату про походження товару форми СТ-1 (Додаток 2, що є невід'ємною частиною справжніх Правил) або декларації про походження товару.

Рішенням Економічної ради СНД «Про внесення змін у Перелік умов, виробничих і технологічних операцій, при виконанні яких товар вважається походженням з тієї країни, в якій вони мали місце» від 14.09.2007 затверджено зміни до Переліку умов, виробничих і технологічних операцій, при виконанні яких товар вважається таким, що походить з тієї країни, в якій вони мали місце (додаток 1 до Правил визначення країни походження товарів, затверджених рішенням Ради глав урядів СНД від 30 листопада 2000 року).

За змістом змін, затверджених до названого Переліку, критерієм походження товару відносно товарної позиції 5702 є «Ткацтво, стрижка полотна, апретування, обшивка країв виробів. При цьому використовувані матеріали повинні класифікуватись у позиції, відмінній від позиції 5702, а їхня вартість не повинна перевищувати 50% кінцевої продукції».

Назване рішення Економічної ради СНД ратифіковане Законом України від 18.02.2009 №996-VІ.

Уряд Республіки Молдова Рішенням № 575 від 07.05.2008 затвердив назване Рішення Економічної ради СНД від 14.09.2007 з наступним застереженням: «Республика Молдова, руководствуясь критериями достаточной переработки товара, указанными в Правилах определения страны происхождения, применяемых в рамках Соглашения о создании зоны свободной торговли в рамках СНГ, сохраняет за собой право применять по товарным позициям 5701, 5702 и 5705 00 действующие правила (в редакции 2000 года) определения страны происхождения тканых ковров, узелковых ковров и прочих текстильных напольных покрытий, нетафтинговых или нефлокированных, готовых или неготовых, основным условием которых является изменение товарной позиций на уровне первых 4-х знаков (цифр)».

Пунктом 3 Правила 16 Правил процедури Ради голів держав, ради голів урядів, Ради міністрів іноземних справ і Економічної ради Співдружності Незалежних держав від 07.10.2002 встановлено, що укладення договорів і набрання ними чинності здійснюється у відповідності до Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969.

Статтею 19 «Формулювання застережень» Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 встановлено, що Держава може при підписанні, ратифікації, прийнятті або затвердженні договору або приєднанні до нього формулювати застереження, за винятком тих випадків, коли: a) це застереження забороняється договором; b) договір передбачає, що можна робити тільки певні застереження, до числа яких це застереження не належить; або c) - у випадках, які не підпадають під дію пунктів "a" і "b", - застереження є несумісним з об'єктом і цілями договору.

За змістом ч.1 ст.21 «Юридичні наслідки застережень і заперечень проти них» Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 застереження, яке діє щодо іншого учасника відповідно до статей 19, 20 і 23: a) змінює для держави, яка зробила застереження, в її відносинах з цим іншим учасником положення договору, яких стосується застереження, в межах сфери дії застереження; і b) змінює тією ж мірою зазначені положення для цього іншого учасника в його відносинах з державою, яка зробила застереження.

Згідно п.1, п.5 ст.20 «Прийняття застережень і заперечення проти них» Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 застереження, яке напевне допускається договором, не потребує якого-небудь наступного прийняття іншими договірними державами, якщо тільки договір не передбачає такого прийняття.

Відповідно до п.5 ст.20 названої Конвенції …якщо договір не передбачає інше, застереження вважається прийнятим державою, якщо вона не висловить заперечень проти нього до кінця дванадцятимісячного періоду після того, як її було повідомлено про таке застереження, або до тієї дати, коли вона виразила свою згоду на обов'язковість для неї договору, залежно від того, яка з цих дат є більш пізньою.

За змістом ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» загальний нагляд за виконанням міжнародних договорів України, в тому числі й іншими їх сторонами, здійснює Міністерство закордонних справ України.

На запит органів, які застосовують міжнародні договори України, Міністерство закордонних справ України надає інформацію з питань, що виникають у зв'язку з виконанням міжнародних договорів України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на запит позивача Міністерство закордонних справ України листом № 610/36-186-1651 від 16.05.2011 надало роз'яснення щодо застосування Правил визначення країни походження товарів, в якому зазначило наступне: «Рішення Економічної Ради СНД «Про внесення змін до Переліку умов, виробничих та технологічних операцій, при виконанні яких товар вважається таким, що походить з тієї країни, в якій вони мали місце» було підписано 14.09.2007 представниками Азербайджану, Білорусі, Вірменії, Казахстану, Киргизстану, Молдови, Російської Федерації, Таджикистану та України. В тексті документа відсутні положення щодо заборони формулювати застереження до нього. Враховуючи, що обидві сторони зробили застереження до Рішення (Економічної Ради СНД «Про внесення змін до Переліку умов виробничих та технологічних операцій, при виконанні яких товар вважається таким, що походить з тієї країни в якій вони мали місце») при ратифікації, то відповідно до статті 21 «Юридичні наслідки застережень та заперечень проти застережень» Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, застереження, яке діє щодо іншого учасника відповідно до статей 19, 20, 23 Конвенції: а) змінює для держави, яка зробила застереження, в її відносинах з цим іншим учасником положення договору, яких стосується застереження, в межах сфери дії застереження; b) змінює тією ж мірою зазначенні положення для цього іншого учасника в його відносинах з державою, яка зробила застереження».

Також, судами встановлено, що у відповідь на запит Державної митної служби України Міністерство закордонних справ України у листі № 640-17- 200-3093 від 04.07.2011 зазначило наступне: «Відповідно до наявної інформації, у 2008 році Виконавчий комітет СНД надіслав ноту міністерствам закордонних справ держав-учасниць СНД стосовно затвердження урядом РМ рішення із застереженням. Українська сторона не висловила заперечень проти застережень молдовської сторони при ратифікації Верховною Радою України Рішення шляхом прийняття закону України від 18 лютого 2009 року №996. Отже, застереження молдовської сторони вважається таким, що прийняте українською стороною, та відповідно до частини першої статті 21 Конвенції: а) змінює для молдовської сторони в її відносинах з українською стороною положення договору, яких стосується застереження, в межах дії застереження; і б) змінює тією ж мірою зазначенні положення для української сторони в її відносинах з молдовською стороною, яка зробила застереження. Враховуючи вищевикладене, визначення країни походження товарів у двосторонній торгівлі між Україною та Республікою Молдова в частині торгівлі килимами та іншими текстильними покриттями для підлоги (товарні позиції 5701, 5702 та товарна підпозиція 5705 00) здійснюється відповідно до положень «Правил визначення країни походження товарів» в редакції 2000 року, а саме: основною умовою визначення країни походження товарів є зміна товарної позиції на рівні хоча б одного з перших знаків товарної номенклатури (в Україні - УКТЗЕД)».

Враховуючи зміст вищенаведених положення законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку щодо помилкового застосування відповідачем у спірних правовідносинах «Правил визначення країни походження товарів» в редакції від 14.09.2007 стосовно товарів категорій 5701, 5702, 5705, вироблених в Молдові, без урахування застереження, прийнятого Молдовою.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного, не спростованого доводами касаційної скарги висновку, щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та надали їм належну правову оцінку на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Запорізької митниці Державної митної служби України) його правонаступником - Запорізькою митницею ДФС.

2. Касаційну скаргу Запорізької митниці Державної митної служби України залишити без задоволення.

3. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіІ.О. Бухтіярова І.В. Приходько