Справа № 2а-5201/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 64899/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», яким просило стягнути з відповідача 263762,30 грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2010 році та 461,58 грн. пені за порушення термінів їх сплати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до акту перевірки від 22.02.2010 року в ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» середньооблікова кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у 2010 році становила 36 осіб, що свідчить про те, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів, а саме кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами, становила 10 осіб (46 36). Суд відхилив доводи відповідача про те, що ним було вжито всіх заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, так як згідно з наданими Львівським обласним центром зайнятості даними кількість вакансій для інвалідів, поданих відповідачем впродовж 2010 року, становить 0 робочих місць. Також суд дійшов висновку, що ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення, тому положення ч. 4 ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт», які встановлюють інші нормативи, і на які посилається відповідач, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» є підприємством залізничного транспорту і правомірно розраховує норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт», якою визначено такий норматив в розмірі чотирьох відсотків від числа працівників, зайнятих у підсобно-допоміжних роботах, а не від загальної кількості працівників, як передбачено ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Таким чином, у 2010 році даний норматив становив 28 осіб, а станом на 31.12.2010 року на підприємстві було працевлаштовано 42 інваліда, тобто з перевищенням встановленого законодавством нормативу. Також в зв'язку з тим, що протягом 2010 року звільнилось 3 інваліда, підприємство подавало до Стрийського міськрайонного центру зайнятості відомості про наявність відповідних вакансій, однак центр зайнятості не скерував для працевлаштування жодного інваліда.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з актом про наслідки перевірки виконання ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складеним 22.02.2010 року працівниками Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у 2010 році становив 46 осіб, однак середньооблікова кількість інвалідів штатних працівників, які працювали на підприємстві, становила 36 осіб, тобто кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами, склала 10 осіб.

На підставі даного акту Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів здійснено розрахунок заборгованості із сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році у розмірі 263762,30 грн. та нараховано пеню за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в розмірі 461,58 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність визначення розміру та наявність підстав для стягнення з ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» зазначених адміністративно-господарських санкцій і пені, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 17, 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, не забороненою законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного й додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 цього Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Водночас ч. 4 ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться підприємствами та організаціями залізничного транспорту загального користування в розмірі чотирьох відсотків від числа працівників, зайнятих у підсобно-допоміжних роботах.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про транспорт» до складу залізничного транспорту входять підприємства залізничного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти, рухомий склад залізничного транспорту, залізничні шляхи сполучення, а також промислові, будівельні, торговельні й постачальницькі підприємства, навчальні заклади, технічні школи, дитячі дошкільні заклади, заклади охорони здоровя, фізичної культури та спорту, культури, науково-дослідні, проектно-конструкторські організації, підприємства промислового залізничного транспорту та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують його діяльність і розвиток.

ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» є підприємством залізничного транспорту, що відповідач не заперечує.

Однак частиною 11 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів визначається виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, які відрізняються від зазначених у цій статті, застосовуються положення цього Закону.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку повинні застосовуватись положення ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, тобто є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, а не положення ч. 4 ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт», який визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Водночас колегія суддів враховує, що обовязок субєкта господарювання із створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зокрема, відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його бажань.

Як зазначено вище, відповідно до вимог ст. 19 даного Закону у 2010 році для ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів був встановлений в кількості 46 осіб, однак, як було встановлено під час перевірки відповідача і не спростовано ним, середньооблікова кількість інвалідів штатних працівників, які працювали на підприємстві у 2010 році, становила 36 осіб, тобто кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами, склала 10 осіб.

Згідно з наданими відповідачем копіями звітів форми № 3-НП «Звіт про наявність вакансій», підприємство повідомляло центр зайнятості про наявність вакантних посад станом на 04.01.2010 року, на 01.07.2010 року, на 08.07.2010 року та 01.10.2010 року, однак в пятнадцятій графі не містяться відмітки даних про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а саме інвалідів, про що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.12.2005 року за № 1534/11814, проставляється шифр « 11».

Так, згідно з наданими Львівським обласним центром зайнятості відомостями у листі від 03.06.2011 року № 06-1857/0-11, кількість вакансій для інвалідів, поданих ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» упродовж 2010 року, становить 0 робочих місць.

Крім того, ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» не вжило всіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, всупереч вимогам даної Інструкції не здійснювало щомісячно надання інформації службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів, а саме звіт форми 3-ПН, як зазначено вище, подало лише чотири рази.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» у 2010 році не виконало нормативу, встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», на 10 робочих місць, у звязку з чим відповідно до ст. 20 цього Закону було зобовязане до 15.04.2011 року самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 263762,30 грн., а також оскільки відповідач добровільно у встановлені строки не сплатив зазначені адміністративно-господарські санкції, то сплаті також підлягає пеня, яка обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, та становить 461,58 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена конституцією та законами України, а є засобом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням ним правопорушення і підлягають стягненню за рішенням суду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року у справі № 2а-5201/11/1370 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 08.06.2015 року