Справа № 127/7022/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/7022/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Смілянця Е. С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ГУ ПФУ у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просила постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2015 року скасувати, дала пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно наказу УМВС України у Вінницькій області №9 від 21.01.2005р. ОСОБА_3 звільнений з посади начальника відділу ресурсного забезпечення УМВС України у Вінницькій області відповідно до підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29.07.1991р.

01.02.2005р. позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії, яка була призначена за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання, розмір якої становив 5023,58 грн. Як вбачається з протоколу перерахунку пенсії з 1 квітня 2009 року, пенсія позивачу призначена довічно.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05.10.2010р. №115о/с позивача призначено начальником Ширяєвського виправного центру управління Державного департаменту з питань виконання покарань в Одеській області, у зв'язку з чим виплата вищевказаної пенсії йому була припинена.

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань у Вінницькій області №58/ос від 17.07.2012р. позивача звільнено в запас Збройних сил України з посади головного спеціаліста (з безпеки дорожнього руху) управління ДПтС України у Вінницькій області відповідно до підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29.07.1991р.

Заявою від 25.09.2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, однак, відповідачем призначено позивачу пенсію, розмір якої становив 2970,86 грн. При цьому Листом від 21.01.2015р. №17/Ф-12 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії призначеної 21.01.2005р., зазначивши що пенсія призначається за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням і обчислюється з розміру грошового забезпечення, а відтак підстав для призначення пенсії з урахуванням грошового забезпечення за іншою посадою немає.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу була призначена з 21.01.2005 року довічно.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим законом, у разі повторного прийняття їх на службу до органів внутрішніх справ виплата пенсії на час їх служби припиняється. При наступному звільненні їх зі служби виплата їм пенсії здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Таким чином, законодавець встановив обов'язок відповідних пенсійних органів саме поновити раніше призначену пенсію з урахуванням загальної вислуги років, позбавивши їх права знову (повторно) призначати пенсію. При цьому, розмір пенсії повинен кожного разу збільшуватися з урахуванням збільшення років (терміну) служби (загальної вислуги років на день останнього звільнення).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплата пенсії позивачу була саме припинена, а не скасована. Припинення виплати пенсії було зумовлено зарахуванням позивача на військову службу. Після звільнення ОСОБА_3 в запас Збройних сил України з посади головного спеціаліста (з безпеки дорожнього руху) управління ДПтС України у Вінницькій області, пенсія йому не могла бути призначена знову, оскільки вона вже була нарахована та її виплату припинено, тобто виплата цієї пенсії органом ПФУ, відповідно до діючого законодавства, могла бути лише поновленою з урахуванням загальної вислуги років на день звільнення. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними, а позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 30 червня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Смілянець Е. С.

ОСОБА_4