Справа № 820/5860/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 червня 2015 р. № 820/5860/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області, в якому просить суд:

- зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області виплатити ОСОБА_2 256,0 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 182,70 грн. судового збору та 7,0 грн. комісійного збору;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 36,62 грн. та 0,66 грн. поштові витрати;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1000,0 грн. сплачені позивачем фахівцю в галузі права;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 9,10 грн. за ксерокопії.

ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги тим, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 256 грн. За зверненнями представника позивача про виплату коштів до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, останнім було відмовлено. У звязку з чим позивач вважає дії Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області незаконними та такими, що порушують його права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

Представник відповідача до судового засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно наданих до суду письмових заперечень зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з Державного бюджету судового збору у розмірі 182,70 грн. та 7,0 грн. комісійного збору, поштових витрат у розмірі 36,62 грн. та 66 копійок, оплати фахівцю в галузі права в розмірі 1000,0 грн. та 9,10 грн. за ксерокопії та розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року по справі №820/818/15 стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (62403, Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. Самофалова, буд.6 ) сплачений судовий збір у розмірі 256,0 грн.

Представник позивача, ОСОБА_1, звертався з заявою від 08.04.2015р. до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, в якій просив повернути з бюджету судовий збір в сумі 256,0 грн.

Управлінням Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області листом від 17.04.2015р. №03-30/643 повідомлено, що заяву залишено без виконання та повернуто додані до заяви документи, у звязку з порушенням пп. 2 п. 11 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вищевказані правовідносини врегульовані Бюджетним кодексом України, Законом України «Про судовий збір» та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат

Частиною 1,3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням);

5) закриття провадження у справі.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У абз. 7,8 п. 5 розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів вказано, що заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

У заяві платник може визначити довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету. У такому разі до заяви про повернення коштів з бюджету додаються довіреність на отримання коштів довіреною особою, засвідчена згідно з вимогами Цивільного кодексу України, та копія паспорта довіреної особи.

Тобто, як встановлено судом, з заявою про повернення судового збору звертався не ОСОБА_2, на користь якого ухвалено повернути судовий збір відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року, а його представник ОСОБА_1 Проте, згідно вищевказаного Порядку, в даному випадку з заявою має звертатись саме ОСОБА_2, та у разі необхідності у заяві має вказати довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету.

Крім того, ні позивачем у позові, ні представником позивача у судовому засіданні не надано пояснень яка саме норма законодавства порушена відповідачем.

В усних поясненнях представник позивача повідомив суд, що безпосереднього звернення позивача до Управління Державної казначейської служби не було.

З вищевикладеного вбачається, що фактично звернення про повернення судового збору до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області збоку позивача не було, тому в частині позовних вимог щодо зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області виплатити ОСОБА_2 256,0 грн. слід відмовити.

Також, суд зазначає, що позовні вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 36,62 грн. та 0,66 грн. поштові витрати та 9,10 грн. за ксерокопії, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Згідно ч.1, 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1000,0 грн., суд зазначає.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

З аналізу наведених правових норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, частина 3 статті 90 цього Кодексу набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Статтею 1 визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем до адміністративного позову надано угоду від 01.06.2015 року та журнал реєстрації доходів ОСОБА_1, з якої вбачається, що 01.06.2015 року позивач сплатив ОСОБА_1 суму гонорару у розмірі 1000,0 грн.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких обґрунтувань таких витрат, виходячи з обсягу витраченого часу та переліку процесуальних дій, вчинених особою, що надавала правову допомогу.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 1000,0 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 182,70 грн. судового збору та 7,0 грн. комісійного збору суд зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є субєктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

У звязку з вищевикладеним, в задоволенні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 182,70 грн. судового збору та 7,0 грн. комісійного збору слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За наведених вище обставин, Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області діяло в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені законом. Відтак, достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харків Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 30 червня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко