Справа № 22-а-7826/11
Суддя: Сліпченко О. І.
Дата ухвалення: 2011-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-7826/11 Головуючий у І інстанції Божок С.К.
Категорія 15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лащенка В.Д.,

суддів: Сліпченка О.І., Корзаченко І.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області , третя особа : Вишгородська центральна районна лікарня про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити доплату до пенсії ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2009 р. позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, який мотивував тим, що він мешкає і працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю в Вишгородській центральній районній лікарні і відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як пенсіонер, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці на 25 % від суми мінімальної зарплати. Вказував, що відповідач виплачує йому через 3-тю особу підвищення до заробітку у меншому розмірі ніж встановлено законом, а його звернення до відповідача про перерахунок заробітку залишене без задоволення, у зв»язку з чим просив визнати такі дії відповідача протиправними та зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити підвищення до заробітку згідно вимог закону за 1998-2008 роки у розмірі 25782,62 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2009 р. позов задоволено частково. Зобов»язано відповідача виплатити позивачу недоотриману доплату працюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 9 липня 2007 року по 30 червня 2008 року у розмірі передбаченому ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач мешкає в м. Вишгороді Київської області, яке віднесене законом до території посиленого радіоекологічного контролю, є пенсіонером, отримує пенсію за віком, а також працює в Вишгородській центральній районній лікарні і відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як пенсіонер, який працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на підвищення оплати праці на 25 % від суми мінімальної зарплати.

Проте вказане підвищення оплати праці виплачувалося позивачу за місцем його роботи у 1998-2008 р. на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. в значно меншому розмірі в твердій грошовій сумі, що є порушенням його пав.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що виплата підвищення до заробітку пенсіонеру, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, поскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, що відповідно до п.5 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим постановою КМ України № 936 від 20.09.2005 р., соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами організаціями .

Відповідно до п.6 вказаного Порядку підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, пов»язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обов»язок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лежить на підприємствах, установах, організаціях, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про задоволення позову.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, поскільки відповідач, як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст.39 вказаного Закону, а відтак висновки суду не грунтуються на законі .

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 2056 КАС України, колегія судів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задоволити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 4 грудня 2009 року скасувати і ухвалити нову постанову.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області , третя особа : Вишгородська центральна районна лікарня про визнання дій протиправними та зобовязання виплатити доплату до пенсії .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ч.5 ст.254 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: