Справа № 819/2611/14-а
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 876/1344/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Нефедовій А.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (Підволочиське відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ФО-П ОСОБА_2 звернувся з позовом до Збаразької ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області (Підволочиське відділення) в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив зменшити позовні вимоги на суму 1898,00 грн. (податкові повідомлення-рішення №, №) та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.11.2014р., визнати протиправним та скасувати рішення від 10.11.2014р. № про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу від 10.11.2014р. №Ф-0.

В обґрунтування позовних вимог покликається на безпідставністю прийняття оскаржуваних рішень. Позов просить задоволити.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.11.2014р. № в частині визначення грошового зобов`язання по орендній платі в сумі 1218,75 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Збаразька ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити повністю.

Також, апеляційну скаргу було подано ФО-П ОСОБА_2, у якій він просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року і винести нову постанову, якою позов задоволити повністю та визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.11.14 року №, рішення про застосування штрафних санкцій від 10.11.14 року № та вимогу про сплату боргу від 10.11.14 року № .

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову, якою позов задоволити повністю, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що Збаразькою ОДПІ проведена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 19.07.2012 р. по 31.12.2013р., оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 19.07.2012р. по 31.12.2013 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 19.07.2012 р. по 31.12.2013 р..

20.10.2014 року за результатами перевірки податковим органом складено акт №992/17/, яким встановлено наступні порушення вимог податкового законодавства: ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Антін" уклали Договір поставки №1 від 01 листопада 2012 р.. Згідно п.1.1 даного договору "Постачальник" ТзОВ "Антін" передає у власність "Покупцю" ФОП ОСОБА_2 зерно сої (Товар), а "Покупець" зобов'язується прийняти Товар і оплатити його на умовах даного Договору. Відповідно до наданих платником накладних встановлено, що ФОП ОСОБА_2 згідно укладеного договору з постачальником ТзОВ "Антін" у листопаді 2012 року придбано: - "зерно сої" в кількості 63,780 т на суму 271065,29 грн., в т.ч. ПДВ 45177,56 грн. з подальшим віднесенням до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за листопад 2012р. - "зерно сої" в кількості 21,340 т на суму 90695,09 грн., в т.ч. ПДВ 15115,85 грн. з подальшим віднесенням до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за грудень 2012р. На підставі наданих накладних (по операціях з придбання сої) платником було віднесено до складу валових витрат 301466,97грн., в т.ч. за 2012рік - 261243,71грн., за 2013рік - 40223,26грн. Під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 документацію, яка підтверджує надходження товару від ТзОВ „Антін" не представлено.

Суд першої інстанції постановляючи рішення виходив з того, що дана господарська операція досліджувалась під час перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.11.2012р. по 31.12.2012р. (акт перевірки №374/17/ від 11.04.2013р.), якою встановлено порушення платником пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 та п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 60294 грн., у т.ч. за листопад 2012р. на 45178 грн. та за грудень 2012р. на 15116 грн.(по взаємовідносинах з ТзОВ "Антін"). За наслідками зазначеної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 24.04.2013 р. №, яке було оскаржене в судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. встановлено відсутність реального характеру господарської операції з поставки зерна сої між позивачем та ТзОВ "Антін".

Однак, згідно долученої копії ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року в справі №876/11060/13 - скасовано, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.07.2013 року у справі №819/1634/13-а - залишено без зміни.

Цим рішенням встановлено, що згідно Акту Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області від 14.03.2013 року №298/15/30915871, при проведенні перевірки податковий орган дослідив господарські операції між ТОВ "Антін" та ФОП ОСОБА_2 за період з 01.11.2012 р. по 30.11.2012 р. та встановив реальність поставок товару (сої) між вказаними суб'єктами господарювання. За наслідками перевірки, керівником ДПІ у Підволочиському районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.04.2013 р., яким ТОВ "Антін" донараховано грошові зобов'язання з ПДВ по господарських операціях із ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 75 366,25 грн..

Дана обставина свідчить про те, що ДПІ у Підволочиському районі фактично дійшла висновку про незаконність грошових донарахувань з ПДВ підприємцю ОСОБА_2, оскільки при проведенні перевірки ТОВ "Антін", була встановлена реальність господарських операцій.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ТОВ "Антін" підтвердило реальність поставок, погодилось із правомірністю донарахування йому зобов'язань з ПДВ по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_2 та сплатило усі нараховані суми податків, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Приймаючи зазначену ухвалу від 09 квітня 2015 року колегія суддів прийшла до висновку про те, що досліджені судами першої та апеляційної інстанції дійсні обставини справи та зібрані документальні докази, свідчать про реальність здійснення гоподарських операцій між ТОВ "Антін" та ФОП ОСОБА_2, які були спрямовані на настання правових наслідків, а відтак незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.04.2013р. № .

Згідно ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, зазначені обставини справи свідчать, що податковим органом зроблено упереджений висновок про те, що платником безпідставно віднесено до складу витрат у 2012-2013 р.р. витрати по придбанню сої в ТзОВ "Антін" на суму 301 466,97 грн..

Поряд з цим, ознайомившись з матеріалами справи та проаналізувавши акт перевірки, стає очевидним, що перевірка правильності ведення обліку та формування підприємцем понесених витрат фактично не проводилась, а усі висновки зроблені ревізором лише на підставі отриманої інформації по контрагенту (ТОВ "Антін").

З приводу цього слід зазначити, що законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку права на податковий кредит чи формування витрат від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо такого.

Така позиція платника також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у своєму рішенні по справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява 3991/03) суд зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

До перевірки надано усі передбачені законом документи, які підтверджують реальність господарських взаємовідносин з ТОВ "Антін" та іншими контрагентами.

Реальність здійснення господарських взаємовідносин між ФО-П ОСОБА_2 та ТзОВ "Антін" підверджують наявні у матеріалах справи наступні документи: накладна № 1 від 01.11.2012р.; накладна № 2 від 02.11.2012р.; накладна № 3 від 3.11.2012р.; накладна № 4 від 05.11.2012р.; накладна № 5 від 06.11.2012р.; накладна №6 від 07.11.2012р.; накладна № 7 від 09.11.2012р.; податкова накладна від 01.11.2012р. №1; податкова накладна від 02.11.2012р № 2; податкова накладна від 03.11.2012 р. №3; податкова накладна від 05.11.2012р. № 4: податкова накладна від 06.11.2012 №5; податкова накладна від 07.11.2012р. № 6; податкова накладна від 09.11.2012 № 7.

Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», - обов'язковість ведення складського обліку поширюється лише на юридичних осіб.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем ведеться належним чином зареєстрована Книга обліку доходів і витрат у якій у відповідних графах відображені данні щодо витрат по взаємовідносинах із ТОВ "Антін".

Відносно відсутності товарно-транспортної накладної слід зазначити, що згідно п. 3.4 Договору, постачання товару відбувалось силами і засобами Постачальника на якого законодавець і покладав обов'язок виписки та обліку товаро-транспортних накладних чи інших шляхових документів при поставці товарів чи продукції.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки, оплата за товар здійснюється шляхом перерахунку коштів на рахунок Постачальника або готівкою в касу Постачальника.

Так, на виконання вказаних умов Договору, позивачем проведено розрахунки із постачальником за фактично поставлений товар. Документами, що підтверджують вказані операції були: квитанції до прибуткових касових ордерів - № 1 від 01.1 1.12р.; № 2 від 02.1 1.12р.; № 3 від 03.1 1.12р.; № 4 від 04.11.12р.; № 5 від 05.11.12р.; № 6 від 06.1 1.12р.; № 7 від 07.11.12р.; № 8 від 08.11.12р.; № 9 09.11.12р.; № 10 від 10.1 1.12р.; № 11 від 1 1.11.12р.; № 12 від 12.1 1.12р.; № 13 від 13.11.12р.; № 14 від 14.1 1.12р.; № 1 5 від 15.1 1.12р. № 16 від 16.11.12р.; № 17 від 17.11.12р.; № 18 від 19.11.12р.; № 19 від 20.11.12р.; № 20 від 21.11.12р.; №21 від 22.11.12р.; № 22 від 23.11.12р.; виписки по особовому рахунку із датами проводки за 19.11.12 р. та 04.12.12 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можуть братись до уваги висновки податкового органу про безпідставність віднесення до складу загальних витрат суми орендної плати в розмірі 6500 грн., оскільки об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. В підтвердження правомірності віднесення до складу загальних витрат суми орендної плати, позивачем представлено договір оренди майна №1 від 01.09.2012р., акт прийняття-передачі приміщення, що підтверджує господарську діяльність позивача.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (п. 198.1 ст. 198).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст. 198).

Згідно ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200).

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до статті 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як наслідок, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, усі наведені обставини та документи долучені до матеріалів справи повністю підтверджують реальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Антін», спростовують висновки акту перевірки, що в свою чергу є свідченням незаконності оскаржуваних рішень контролюючого органу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області - залишити без задоволення, а Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі №819/2611/14-а - скасувати.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, № та вимогу про сплату боргу за № 0.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 22.06.2015 року