Справа № 350/2409/13-а,2-а/350/7/2014
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 р. Справа № 876/1107/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області третя особа ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.02.2013 року звернулася до суду з адміністративним позовом Небилівської сільської ради третя особа ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області при наданні дозволу на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку в с. Небилів по вул. Шевченка 149а, скасування рішення 13-ї сесії 6-го демократичного скликання Небилівської сільської ради від 12.11.2012 року №98-13/2012 «Про надання дозволу на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельні ділянки», яким затверджено акт земельної комісії від 06.11.2012 року та дано дозвіл жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Небилів по вул. Шевченка 149а.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати, та прийняти нову, якою задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням 13-ї сесії 6-го демократичного скликання Небилівської сільської ради від 12.11.2012 року №98-13/2012 «Про надання дозволу на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельні ділянки» ОСОБА_2 дано дозвіл на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Небилів по вул. Шевченка 149 а.

ОСОБА_2 звернувся із заявою в Небилівську сільську раду в якій просив дати йому дозвіл на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Небилів по вул. Шевченка 149 а.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього ж Закону.

Так, відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій», рішення відповідних рад щодо надання земельних ділянок приймаються на підставі розроблених проектів відведення земельних ділянок. Необхідність розробки та затвердження таких проектів обумовлена приписами ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Документація із землеустрою визначається як затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону, землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Тобто при прийнятті оспорюваних рішень орган який їх видав зобовязаний дотримуватися порядку, щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, та затвердження містобудівної документації.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК України встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 ЗК України. А тому рішення 13-ї сесії 6-го демократичного скликання Небилівської сільської ради від 12.11.2012 року №98-13/2012 «Про надання дозволу на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельні ділянки», яким затверджено акт земельної комісії від 06.11.2012 року та дано дозвіл жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0566 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Небилів по вул. Шевченка 149а є правомірним, оскільки на момент прийняття спірного рішення, земельна ділянка не була вільною, на ній знаходиться будинок та інші його володіння, тому колегія суддів вважає, що позивач має переважне право на земельну ділянку.

За приписами статті 123 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою для надання земельної ділянки у власність або користування може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано суду доказів наявності розробленої технічної документації та встановлення меж земельної ділянки в натурі у спосіб, що порушує законодавство, оскільки надані позивачем докази не можуть однозначно та беззаперечно підтвердити ту обставину, що спільне користування вказаною земельною ділянкою буде порушувати її право на ведення городництва в межах користування земельною ділянкою. Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги преюдиційне рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 року, однак вказаним рішення було розглянуто і вирішено земельну суперечку щодо заїзду до житлового будинку та господарських будівель і споруд ОСОБА_2, а в даному провадженні суд переглядає законність щодо надання дозволу на розробку технічної документації при виділенні земельної ділянки для її користування позивачем.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2014 року у справі №350/2409/13-а провадження №2-а/350/7/2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 19.06.2015 року