Справа № 813/949/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року справа № 813/949/15

18 год. 03хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області), в якому з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 11.03.2015р. та 16.04.2015р. просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2015р. №80; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області По особовому складу від 16.01.2015р. №14 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 16.01.2015р.; поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з 16.01.2015р.; стягнути з Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області грошове та речове забезпечення за встановленими законодавством нормами за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) є протиправними, оскільки прийняті за відсутності вчиненого позивачем дисциплінарного проступку. Позивач вказує на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС слугували матеріали службового розслідування, згідно з якими позивачем вчинено дисциплінарний проступок, який полягав у вчиненні ним дорожньо транспортної пригоди в стані алкогольного спяніння. Проте, вказані обставини, на думку позивача, повинні встановлюватися слідчим відділом прокуратури Львівської області, а не працівниками ГУ МВС України у Львівській області. Крім цього, викладені в оскаржуваних наказах висновки про те, що позивач керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння зроблені відповідачем з очевидним перевищенням своїх повноважень і такі висновки ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому на день прийняття оскаржених наказів не існувало належних і достатніх доказів вини (вироку суду чи постанови суду у справі про адміністративне правопорушення) у вчиненні дорожньо транспортної пригоди. Також вказує на те, що при проведенні службового розслідування відповідачем допущені порушення вимог інструкції, що регулює порядок проведення службового розслідування, які полягали в тому, що його не повідомлено про початок та підстави проведення такого розслідування, а також не надано можливості надати пояснення та заяви.

Відповідач ГУ МВС України у Львівській області подало до суду заперечення від 16.04.2015р. та від 29.04.2015р. на адміністративний позов, в яких вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що згідно з висновком службового розслідування, позивача звільнено з ОВС за грубе порушення дисципліни, яке полягало у вчиненні ним дорожньо транспортної пригоди в стані алкогольного спяніння. Факт порушення доводиться висновками службового розслідування, яким встановлено вину позивача в грубому порушенні дисципліни, а не у вчиненні злочину. Згідно з висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, позивач перебував в стані алкогольного спяніння. Відомості про вчинену дорожньо транспортну пригоду внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України. Позивач такими діями порушив вимоги наказів МВС України №81 від 16.03.2007р. «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, повязаних із загибеллю й травмуванням особового складу», згідно з яким до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного спяніння, незалежно від наслідків, приймається безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ. Така ж норма міститься в наказі МВС України №90 від 26.03.2010р. Відповідач посилається також на те, що позивачем підписано зобовязання про дотримання транспортної дисципліни. У звязку з цим, за наслідками службового розслідування за керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння і вчинення ДТП, у відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з ОВС.

Відповідач Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області заяви про визнання позову або заперечення на позовну заяву не подав.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та уточненнях до неї. Просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ МВС України у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. В судових засіданнях, в яких він брав участь, проти позову заперечив, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Відповідач Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі його уповноваженого представника не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідка, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 поступив на службу в ОВС 10.08.2011р. року, на посаді оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області перебував з 09.07.2014р.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, лейтенантом міліції ОСОБА_1 від 16.01.2015р., затвердженим начальником ГУ МВС України у Львівській області 16.01.2015р. (надалі Висновок службового розслідування), встановлено, що 15.01.2015р., близько 21 год. 45хв., в м. Львові по вул. Пасічній, неподалік АЗС «WOG» водій автомобіля «Мерседес-Бенц 300 D», д.н.з. В06037ВС, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, оперуповноважений СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, лейтенант міліції, в ОВС з 10.08.2011, на займаній посаді з 09.07.2014, ІНФОРМАЦІЯ_2, рухаючись у напрямку центру м. Львова, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дільничного інспектора міліції Винниківського ВМ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, старшого лейтенанта міліції, в ОВС з 27.04.2009, в займаній посаді з 14.05.2013 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які рухались в зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водія автомобіля «ЗАЗ 110217» ОСОБА_4 з діагнозом: «закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани верхньої та нижньої губ» та його пасажира ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, старшого дільничного інспектора міліції Винниківського ВМ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, майора міліції ОСОБА_4, в ОВС з 08.08.2000, в займаній посаді з 14.05.2013, з діагнозом: «закритий багатоуламковий перелом середньо-верхньої третини правої плечової кістки, травматичний неврит плечового нерва справа» доставлено на лікування в 8-му міську клінічну лікарню.

У зв'язку із фактом ДТП, водія ОСОБА_1 скеровано до ЛОДКНД для проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно з висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.01.2015 №1628/74, лейтенант міліції ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп'яніння, вміст етанолу у видихуваному повітрі -1,00 проміле.

На момент ДТП ОСОБА_1 знаходився поза службою у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї.

Відомості про вказану дорожньо-транспортну пригоду 16.01.2015 прокуратурою Сихівського району м. Львова внесено до ЄРДР за №50000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Станом на 16.01.2015р. жодному з працівників міліції про підозру не повідомлялось.

Вказане службове розслідування проведене на підставі наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області №69 від 16.01.2015р. «Про призначення службового розслідування». Проведення службового розслідування доручене заступникові начальника ВІОС УКЗ ГУ МВС України у Львівській області підполковникові ОСОБА_7

За результатами службового розслідування прийнято наказ ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2015р. №80 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, яким у відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України, накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення Закону України "Про міліцію", Дисциплінарного статуту ОВС України, наказу МВС України від 16.03.2007 № 81 та наказу МВС України від 15.05.2007 №157, що виразилось в управлінні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2015р. №14 о/с По особовому складу, у відповідності до п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з ОВС з 16.01.2015р.

Не погоджуючись із звільненням з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з вимогами визнати протиправними та скасувати відповідні накази, поновити його на роботі, стягнути речове та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Правову основу проходження служби громадянами в органах внутрішніх справ України становлять Конституція України, Закон України «Про міліцію», Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

Відповідно до норм ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обовязки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обовязки та звільнення зі служби визначаються згідно з ст.ст. 17, 18 Закону України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Згідно з п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Зміст службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено систему видів дисциплінарних стягнень - вичерпний, загальнообов'язковий перелік, визначених за змістом видів дисциплінарних стягнень, що характеризуються внутрішньою єдністю та узгодженістю.

Відповідно до ст. 12 вказаного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З приводу доводів позивача про те, що належними та допустимими доказами не підтверджується вчинення ним дорожньо транспортної пригоди у стані алкогольного спяніння, суд зазнає наступне.

Підставами висновку службового розслідування стало те, що позивач перебуваючи в стані алкогольного спяніння вчинив дорожньо транспортну пригоду. При цьому, відповідачем, зокрема, враховано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.01.2015 №1628/74, складеним ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» (надалі - Висновок) (а.с. 112). Вказаним висновком встановлено, що позивач станом на 23 год. 25 хв. 15.01.2015р. перебуває в стані алкогольного спяніння. До висновку додано акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.01.2015р. №0001628/74 (надалі - ОСОБА_4). У вказаному акті зазначено, що для визначення наявності або вимірювання вмісту спирту етилового у видихуваному повітрі використано алкотест «Drager»№24031, яким визначено вміст етанолу в крові позивача.

Позивач доводить, що результати медичного огляду не є належними, достовірними та допустимими доказами, а тому безпідставно взяті до уваги відповідачем при проведенні службового розслідування, посилаючись на Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666. Згідно з вимогами п. 3.9. вказаної інструкції використання в закладах охорони здоров'я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на лист Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансера від 26.02.2015 року № 125 (а.с. 29) в якому вказано, що газоаналізатор Alcotest 6810 (виробник Drager Safety AG&Co.KGaA) використовувався з метою виявлення стану алкогольного спяніння ОСОБА_1. В додатках до цього листа вказується копія свідоцтва про державну реєстрацію №7261/2007 Alcotest 6810. Позивач в уточненнях на позовну заяву (а.с. 21-22) посилається на це свідоцтво і стверджує, що газоаналізатор Drager Alcotest 6810 пройшов державну реєстрацію у 2007 році, про що видавалось свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007.

Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 р. № 1497 - державній реєстрації підлягають виготовлені в Україні та імпортовані медичні вироби за переліком, який визначається МОЗ. Ввезення на митну територію, реалізація та застосування в Україні медичних виробів дозволяється тільки після їх державної реєстрації, крім випадків, визначених МОЗ у встановленому порядку. Крім цього, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 02.07.2012 № 478 прилад газоаналізатор Drager Alcotest 6810 відноситься до Переліку медичних виробів, що підлягають державній реєстрації (перереєстрації) в Україні.

Пунктом 13 вказаного Порядку, в редакції, яка діяла на момент видачі свідоцтва про державну реєстрацію № 7261/2007 передбачалось, що строк дії свідоцтва становить до п'яти років. По закінченні строку дії свідоцтва ввезення на територію України, реалізація та використання медичних виробів можливі тільки після їх перереєстрації.

З інформації, яка міститься в Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення вбачається, що газоаналізатор Drager Alcotest 6810 не є таким, що пройшов державну реєстрацію або перереєстрацію (а.с. 35).

З наданого на запит адвоката ОСОБА_2 інформації вбачається, що Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер має лише свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014 від 29.12.2014 року, номер бланку 083106, в додатках до якого відсутня інформація про державну реєстрацію газоаналізатора модифікації Drager Alcotest 6810, а відтак, вказаний виріб медичного призначення, який використано при проведенні огляду на стан сп'яніння, на думку позивача, є таким, що не пройшов державної реєстрації (перереєстрації), а тому його використання на території України заборонено.

Тому, на думку позивача, за умови відсутності у Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру свідоцтва про державну реєстрацію газоаналізатора Drager Alcotest 6810, враховуючи приписи п. 3.9. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666 з аналізу яких вбачається, що такий прилад, не міг використовуватися Львівським обласним державним клінічним наркологічним диспансером, оскільки за відсутності діючого свідоцтва про державну реєстрацію такого приладу - відсутнє належне підтвердження дозволу МОЗ на використання такого приладу в закладах охорони здоров'я

Проте, суд критично оцінює такі доводи позивача, враховуючи наступне.

Щодо державної реєстрації газоаналізатора Drager Alcotest 6810 саме у 2007р., то така обставина не підтверджується зібраними у справі доказами, оскільки позивач, хоча і посилається на свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 газоаналізатора Drager Alcotest 6810, проте до матеріалів справи таку не подав. Разом з цим, в матеріалах справи міститься свідоцтво про державну реєстрацію газоаналізаторів Drager Alcotest №14455/2014, видане Державною службою України з лікарських засобів, в додатку до якого (а.с. 32) газоаналізатор Drager Alcotest 6810 дійсно відсутній.

Проте, вказана обставина не впливає на правомірність висновків службового розслідування, оскільки як випливає із аналізу ОСОБА_4, при проведенні медичного огляду використовувались не лише технічний засіб газоаналізатор Drager Alcotest 6810, а й інші показники, а саме: зовнішній вигляд обстежуваної особи, її поведінка, стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особисті, мовна здатність, вегетативно судинні реакції, запах алкоголю з рота. Таким чином, медичний висновок про перебування позивача в стані алкогольного спяніння приймався відповідним лікарем наркологом, на підставі комплексного дослідження всіх показників в сукупності, а не лише на результатах проведення тесту за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810.

Суд враховує те, що в матеріалах справи міститься свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №12-01/4644 від 16.09.2014р. (чинний до 16.09.2015р.), видане ДП «Укрметртестстандарт», яким газоаналізатор Drager Alcotest 6810 на підставі результатів повірки визнано придатним до використання (а.с. 34).

Крім цього, суд зазначає, що обставина щодо наявності/відсутності державної реєстрації газоаналізатора Drager Alcotest 6810 не може стосуватись відповідача, оскільки його посадові особи не уповноважені перевіряти правомірність використання технічних засобів при виявленні стану алкогольного спяніння працівниками Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру.

Суд також звертає увагу і на те, що незважаючи на наявні, на думку позивача, порушення ним не подано доказів оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру при проведенні медичного огляду, а також на те, що вказані обставини не були і не могли бути відомі відповідачу під час проведення службового розслідування.

З огляду на це, вказані доводи позивача не впливають на правомірність висновків службового розслідування.

При цьому судом відхиляються дані виписки із медичної карти стаціонарного хворого №493, в якій вказано, що етанол в сечі позивача 20.01.2015р. відсутній (а.с. 40) та результатів токсилогічного дослідження №474 від 16.01.2105р.(а.с. 41), в якому вказано, що аналіз початий 16.01.2015р. о 13.00год., і в крові позивача етанол відсутній, оскільки згідно з вимогами п.2.9 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 №400/666, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв, такі особи мають бути оглянуті в найближчому закладі охорони здоровя не пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду. Із вказаних медичних документів вбачається, що такі дослідження проводились значно пізніше і не в межах процедури, передбачених згаданою інструкцією. З огляду на це, вказані документи не можуть вважатися належними, достовірними та допустимими доказами у цій справі.

З огляду на вказане, доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів позивача про те, що відсутні докази вини позивача у вчиненні позивачем дорожньо транспортної пригоди, що мало б підтверджуватися вироком суду у кримінальному провадженні або постановою суду у справі про адміністративне порушення, то такі судом відхиляються, оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є самостійним видом юридичної відповідальності та не ставиться в залежність від наявності рішення суду у кримінальній справі чи у справі про адміністративне правопорушення. Суд також враховує і те, що в межах службового розслідування доводився факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не вина у вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення.

В цьому контексті необхідно звернути увагу і на те, що згідно з п.3.17 наказу МВС України від 16.03.2007р. №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, повязаних із загибеллю й травмуванням особового складу» визначено, що до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, приймати безальтернативне рішення звільнення з органів внутрішніх справ, а керівників, які приховують такі факти, понижувати в посаді. Інформацію про такі випадки доводити до відома всього особового складу. Таке ж саме положення міститься в наказі МВС України №90 від 26.03.2010р. «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення»

В матеріалах справи міститься підписка позивача від 14.07.2014р. та памятка - зобов'язання позивача з його підписом (а.с.119), згідно з якими останній зобовязується: не здійснювати виїзд власним та службовим транспортом в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння та не керувати будь-яким транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Тобто, позивач знав вимоги чинного законодавства та позицію МВС з приводу безальтернативного звільнення з органів внутрішніх справ за вчинені ним порушення.

З огляду на вказане, доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушено вимоги Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 12.03.13р. №230, в частині не інформування про початок та підстави проведення службового розслідування; не забезпечення можливості надати пояснення та заяви; щодо заборони затвердження висновку службового розслідування без отримання письмового пояснення або за відсутності акта про відмову в наданні письмового пояснення, а також недостатню тривалість проведення службового розслідування для належного зясування всіх обставин, суд зазначає наступне.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (надалі- Інструкція №230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. та 8.4. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у звязку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних», характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної у вчиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного звязку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до п. 6.3. Інструкції №230 визначені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: 6.3.1. Отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 6.3.2. Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 6.3.3. Висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); 6.3.4. Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; 6.3.5. За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; 6.3.6. Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

При цьому, забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Позивачем не доведено, що він звертався до відповідача за отриманням інформації про підстави проведення службового розслідування чи подавав рапорт про ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка його стосується. Тому, безпідставними є доводи позивача про те, що відповідачем порушено вимоги Інструкції №230 в частині не інформування про початок та підстави проведення службового розслідування.

Щодо не забезпечення неможливості затвердження висновку службового розслідування без отримання письмового пояснення або за відсутності акта про відмову в наданні письмового пояснення, суд зазначає, що позивач у свої поясненнях від 16.01.2015р. по суті поставлених запитань зазначив: «за ознаками дорожньо транспортної пригоди бажаю та буду давати пояснення. У звязку із поганим самопочуттям дам пояснення після свого виздоровлення» (а.с. 111).

Відповідно до п.6.3.6 Інструкції №230 небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, оскільки позивачу пропонувалось надати пояснення, проте такий не бажав їх надавати у звязку із поганим самопочуттям, суд вважає безпідставними доводи позивача в цій частині.

Безпідставними також є доводи позивача в частині не забезпечення відповідачем можливості надати пояснення та заяви позивачем, оскільки позивачем не подано жодного доказу на обґрунтування факту позбавлення його прав в цій частині при проведенні службового розслідування.

Щодо доводів позивача про недостатню тривалість проведення службового розслідування для належного зясування всіх обставин, суд зазначає, що п. 5.1. Інструкції №230 передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Таким чином, Інструкцією №230 встановлені лише максимальні межі тривалості службового розслідування, натомість, мінімальні строки його проведення відсутні. Тому, доводи позивача про недостатню тривалість проведення службового розслідування для належного зясування всіх обставин судом відхиляються.

Суд з метою зясування фактичних обставин проведення службового розслідування, в тому числі, відсутності підпису на поясненнях позивача від 16.01.2015р., допитав в якості свідка заступника начальника ВІОС УКЗ ГУ МВС України у Львівській області підполковника ОСОБА_7, яким безпосередньо проводилось службове розслідування. В судовому засіданні 04.06.2015р. свідок підтвердив обставини, викладені у Висновку службового розслідування, а також пояснив, що ним особисто перед відібранням пояснень повідомлялось позивачу про наявність наказу про проведення службового розслідування та підстави його проведення. Пояснення від позивача відбирались ним особисто в приміщенні комунальної 8-ої міської клінічної лікарні м.Львова. Проте, позивач відмовився надавати пояснення, у звязку з тим, що погано себе почував, пояснення мав намір давати після свого одужання. Також вказав, що пояснення, які відбирались від позивача 16.01.2015р., ним дійсно не підписані, у звязку з великим обсягом роботи.

З огляду на вказане, доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів про те, що позивач після дорожньо транспортної пригоди скеровувався на медичний огляд не уповноваженими особами, то судом такі відхиляються, оскільки ці обставини повинні перевірятися в межах кримінального провадження №0000001, порушеного внаслідок вчинення ДТП (а.с. 43).

Щодо відповідності застосованого виду дисциплінарного стягнення до позивача за вчинений ним проступок, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року №3460-ІV при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Суд, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржених наказів, дотримано вимоги ч. 10 ст. 14 вказаного Закону.

Разом з тим, безпідставними є посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано досудового порядку оскарження дисциплінарного стягнення, оскільки ст. 20 Дисциплінарного статуту передбачено право особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до Міністра внутрішніх справ України або до суду.

Враховуючи встановлені у справі обставини, оцінивши в сукупності докази, які ними підтверджуються, суд вважає, що наказ ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2015р. №80 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та наказ ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2015р. №14 о/с По особовому складу якими накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, є правомірними.

У звязку з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про його поновлення на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з 16.01.2015р. та стягнення з Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області грошового та речового забезпечення за встановленими законодавством нормами за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАС України).

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України закріплене у ст. 9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних у матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки, позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати державного мита, як такий, що звернувся до суду для вирішення спору, що виникає з трудових відносин, а інші судові витрати позивачем належним чином підтверджені не були, то жодні витрати з Державного бюджету, на користь позивача, судом не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 26 червня 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик