Справа № 803/157/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 876/6033/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 13 грудня 2012 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби від 13 грудня 2012 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Любомльська міжрайонна державна податкова інспекція оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що Любомльською МДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, валютного законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, і ході якої встановлено, що на підставі договору комісії №01 від 01.12.2009 р. між ТзОВ «Сотерс» ЛТД -2174489 в особі директора ОСОБА_2 - надалі «комітент» і підприємцем ОСОБА_1 - надалі комісіонер, який на підставі п.1.2 договору «здійснює придбання Товару в третіх осіб на зовнішньоекономічному ринку від свого імені за дорученням і за рахунок Комітента та повинен виконати всі обовязки і здійснити всі права, що випливають із контрактів, укладених із третіми особами. Загальна сума «Договору комісії №01» від 01.12.2009 р. відповідно до п.1.5 становить 400 тис.грн.. за виконані роботи передбачені договором «Комітент» відповідно до п.3.1.3 зобовязується виплачувати «Комісіонеру» винагороду в розмірі 300.00 грн. по одному товарно-супровідному документу (СМК.) та заявляється за однією ВМД. Виконуючи умови договору підприємець одночасно задовольняв свої потреби з придбання товарів з подальшою передачею їх власникам. Акту перевірки підтверджено «Актами прийому-передачі транспортних засобів» ТзОВ «Сотерс» ЛТД на загальну митну вартість 890594.99 грн. та договірну вартість 579 235.70 грн. в тому числі (фактурна вартість 294 245.52 грн., митні платежі і ПДВ - 284 990.18 грн.). Умови договору було виконано 26.07.2010 року (Акт передачі, МД-2 №001528 від 26.07.2010 р. довідка-рахунок №228078 від 27.07.2010 року. Перевіркою виявлено суперечливі документи щодо оплати ОСОБА_1 послуг ТзОВ «Сотерс» (Договори на посередницькі послуги від 03.12.2009р №01, від 01.01.2010 р. №2), де у ролі «Замовника» виступає ФОП ОСОБА_1, який доручає «Посередникові» ТзОВ «СОТЕРС» оформити довідки-рахунки на реалізацію товарів, які згідно договору комісії між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сотерс» не належить комісіонеру.

Щодо оплати митних платежів на підставі наданих виписок ФОП ОСОБА_1 по гривневих рахунках №8009 ПАТ «Перший інвестиційний банк» підприємцем внесено за січень-грудень 2010 року власних заощаджень на розмитнення товару в сумі 1 025 334.90 грн., аналогічно по р/р №5 банк «Аваль» -3 148 672.00 грн. всього внесено на рахунки 4 174 007.50 грн.

Згідно наданого пояснення від 10.08.2011 р. ФОП ОСОБА_1 отримував кошти на здійснення митних та інших платежів по договору комісії власноручно від представника ТОВ «Сотерс».

Оскільки умови договору з ТОв «Сотерс» ЛТД були виконані у липні 2010 р. (Акти прийому-передачі) транспортних засобів наступним покупцям на підставі виданих довідок - рахунків ТзОВ «Сотерс» ЛТД знаходяться у органах МРЕВ які здійснювали реєстрацію транспортних засобів оскільки підприємець не зберігав первинних документі, що передбачено Постановою КМУ від 07.09.1998 р. за № 1388 (в редакції постанови КМУ від 23.12.2009 р. №1371) «Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до єдиного державного реєстру Державтоїнспекції». Вимогами п. 4 цього Порядку зазначено, що органи Державтоїнспекції: ведуть облік торгівельних організацій, підприємств виробників та субєктів господарювання, діяльність яких повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; забезпечують їх номерними знаками для разових поїздок, бланками довідок-рахунків та актів прийому-передачі транспортних засобів установленого зразка із сплатою вартості номерних знаків і бланків; роблять порядок видачі таких бланків , обліку та контролю за їх використанням

Будучи у першому кварталі 2010 року на загальні системі оподаткування згідно предявлених МД та листа Ягодингської митниці підприємцем за період з 01.01.2010р. по 12.01.2010р. було ввезено товарів по митній вартості (транспортних засобів б/в ) на суму 396 543.05 гри. та враховуючи виручку за останні 12 місяців згідно поданого звіту за 4-й квартал 2009 року в сумі 2 400.00 грн., а також фактичне надходження коштів на розрахункові рахунки за 1-й квартал перевіркою встановлено дату 26.03.2010 року перевищення межі 300 000.00 грн. (2 400+358 314,56 змінусовано надходження за 30.03.10р. в сумі 49 140.00грн. за 26.03.2010 р. в сумі 44 044.00 грн.). Відповідно з 26.03.2010 р. будь-які операції з передачі - реалізації товарів є обєктом оподаткування з ПДВ, а право на податковий кредит з моменту реєстрації платником ПДВ.

Відповідно до пп. 9.4 п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо обсяг оподаткованих операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 п. 2.3. ст. 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, то така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом 20 календарних днів, наступних за таким податковим періодом. Особа, що не надсилає заяву щодо реєстрації платником ПДВ, несе відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи вищевказане ФОП ОСОБА_1 в порушення пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.4.1, 4.3, 4.7 ст.4, пп. 3.1.2, пп. 3.1.3 п. 3.1 ст. З, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану варість», внаслідок не реєстрації платником ПДВ, занижено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету на суму 2 392 317,87 грн..

За наслідками перевірки згідно статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано за 2010 рік податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю 9 720.00 грн. (64 800 х 15 %).

Аналогічно по Акту перевірки від 11.11.2011 р. № 749/17-, що ФОП ОСОБА_1 на виконання умов договору, укладеного з ТзОВ «СОТЕРС» у IV кварталі 2009 р. було ввезено та розмитнено 10 транспортних засобів (здійснено поставку товару, отриманих у межах договорів комісії (доручення) із них реалізовано (передано) у 2009 році три транспортні засоби на загальну вартість 148 138.28 грн., який складається із звичайної (продажної) ціни, (до якої входить фактурна вартість,митні платежі і сума сплаченого податку на додану вартість) реалізованих (переданих) транспортних засобів та комісійної винагороди. Перевіркою виявлено заниження валового доходу за 4-й квартал 2009 року на 145738.28 грн. (148 138.28-2 400.00 звіт платника єдиного податку від 11.01.2010р. №17953 наданий до Ковельської МДПІ).

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99 із змінами і доповненнями доходи, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку у випадку не перевищення граничної межі 500 тис. грн.

Отже, ФОП ОСОБА_1 протягом першого кварталу 2010 року перевищив граничну межу 500 тис. грн., та відповідно до п. 1 Указу президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» не мав законодавчих підстав для застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. Реалізувавши транспортні засоби на загальну продажну вартість у першому кварталі 2010 р. на 940 696.23 грн..

Згідно п.4.7 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі коли платник податку (здійснює) діяльність з придбанням товарів (робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи (довірителя)... датою збільшення податкових зобовязань є дата передання таких товарів (робіт, послуг) довірителю.

Підприємцем ОСОБА_1 протягом жовтня-грудня 2009 року по січень-червень 2010р. згідно договору комісії № 01 від 01.12.09 р. було ввезено з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (транспортних засобів та запасних частин які були у використанні) загальною митною вартістю 8 233 046,03 грн. в тому числі запасних частин на 237 463.66 грн.

Згідно п.4.1 та п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни. Відповідно до частини 2 п.4.1 ст.4 вказаного Закону у разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами. Тому за основу бази оподаткування взято митну вартість. Перевіркою встановлено, що обсяг оподатковуваних операцій за період з 20.10.2009 року по 13.01.2010 р. склав 328 703.54 грн. в т.ч. за 4-й квартал 2010 року 148 138.28 грн. з 01.01.2010 р. по 13.01.2010 року 180 565.26 грн.

Отже, СПД ОСОБА_3 зобовязаний подати заяву на реєстрацію платника ПДВ до 20 лютого 2011р. Заява на момент написання акту перевірки до МДПІ не подана.

Враховуючи вищевказане та результати попередньої перевірки ФОП ОСОБА_1 в порушення пп. 2.3.1 п. 2.3 ст.2, п.4.1, 4.3, 4.7 ст.4, пп. 3.1.1 п.3.1 ст. З, п.9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок не реєстрації платником ПДВ, занижено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету на суму 60550,73 грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 занижено валовий дохід від здійснення підприємницької діяльності за 1-ше півріччя 2010 року на суму 2 100.00грн.. ФОП ОСОБА_1 згідно умов договору від 01.12.2009 року №01 за надані послуги по придбанню та розмитненню товарів отримав від ТзОВ «СОТЕРС» винагороду у першому кварталі 2010 року в розмірі 2 100.00 грн.

Враховуючи вище викладене просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2009 року ОСОБА_1 був зареєстрований Ковельською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець, з 20 жовтня 2009 року був взятий на податковий облік у Ковельській МДПІ, а з 02 лютого 2011 року перебуває на податковому обліку у Шацькому відділенні Любомльської МДПІ. Любомльською МДПІ була проведена позапланова виїзна перевірка субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, результати якої оформлено актом від 08 вересня 2011 року № 439/17- НОМЕР_3 згідно якого перевірка була проведена на підставі постанови слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації України від 12 серпня 2011 року в рамках кримінальної справи № 55-021-11. підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Перевірка стосувалася діяльності ОСОБА_1 з 01 січня по 31 грудня 2010 року. Крім того згідно Акту встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту 4.1, 4.3, 4.7 статті 4, підпункту 3.1.2, 3.1.3 пункту 3.1 статті 3, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження протягом 2010 року податкового зобовязання з ПДВ на загальну суму 2 392 317,87 грн., та порушення статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2010 рік на 9 720,00 грн. Аналогічні порушення податкового законодавства було зафіксовано актом позапланової невиїзної документальної перевірки субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 20 жовтня 2009 року по 30 червня 2010 року, а валютного законодавства за період з 20 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року, проведеної на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України: в порушення тих самих норм податкового законодавства ОСОБА_1 занизив податкові зобовязання з ПДВ на загальну суму 60 550,73 грн., а також занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на 315,00 грн. При проведенні цієї перевірки відповідач використав ті ж самі матеріали, що і при першій перевірці.

13 грудня 2012 року Любомльською МДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення № 001891701 про збільшення грошового зобовязання з ПДВ на 3 066 085,75 грн.( з них 2452868,60 грн. основного платежу та 613217,15 грн. штрафних санкцій), а також повідомлення-рішення № НОМЕР_2 про нарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 10 035,00 грн.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до підпункту 2.1 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» платником податку є: а) будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті. За правилами підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Відповідно до пункту 9.3, 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду. Пунктом 1.4 цього Закону вказано, що поставкою товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі. Згідно з пунктом 3.1.2 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту згідно з положеннями глав 29-30 Митного кодексу України, з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюються операції з ввезення на митну територію України товарів (супутніх послуг) за будь-якими іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (супутні послуги) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язано з поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів. База оподаткування операції з поставки товарів (послуг) та база оподаткування для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, визначена відповідно у пункті 4.1 та 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності згідно з Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», може за добровільним рішенням зареєструватися платником ПДВ. Абзацом другим пункту 2.4 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що у разі ввезення (пересилання) товарів (предметів) фізичними особами, не зареєстрованими як платники цього податку, в обсягах, що перевищує неторговий оборот, який підлягає оподаткуванню, такі особи сплачують ПДВ під час перетину такими товарами (предметами) митного кордону України без реєстрації виходячи з митної вартості товарів (предметів), що перевищує розмір неторгового обороту.

Судом першої інстанції у даній спірній ситуації зясовано, що ОСОБА_1 як комісіонер уклав договір комісії з ТзОВ «Сотерс» як комітентом від 01 грудня 2009 року № 1. Згідно з пунктами 1.2-1.4 договору комісіонер здійснює придбання товару в третіх осіб на зовнішньоекономічному ринку від свого імені за дорученням і за рахунок комітента, повинен здійснити всі дії щодо митного оформлення та декларування товару, який є власністю комітента. За пунктами 3.1.3, 3.1.5 договору комітент зобовязаний сплатити всі митні платежі, податки, які необхідні при ввезені товару на митну територію України. За виконання послуг з придбання товару комітент зобовязується виплачувати комісіонеру комісійну винагороду в розмірі 300,00 грн. з ПДВ за кожну товарну партію (товар, що слідує на одному вантажному автомобілі, по одному супровідному документу (СМК) та заявляється за одною ВМД.

При цьому судом правильно зазначено, що право власності на товари, які ввозяться на митну територію України за договорами комісії, зберігається за комітентом, що визначено статтею 1018 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента, а отже, за договором комісії від 01 грудня 2009 року № 1 власником товару є комітент, а ОСОБА_1 здійснює організаційні послуги з укладення зовнішньоекономічних договорів та митного оформлення товару.

Крім того судом вірно враховано, що відповідно до Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 р. № 307 (у редакції наказу Державної митної служби України від 07 листопада 2007 року № 933), у графі 8 «Одержувач/Імпортер» наводяться відомості про одержувача товарів відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що підтверджує наміри сторін. Якщо при цьому особа, що набуває права власності на товар, не є одержувачем товару, то у графі зазначаються відомості про особу, яка набуває права власності на товари за зовнішньоекономічним договором (контрактом), і вчиняється запис «Див. доп.», а в доповненні наводяться відомості про одержувача товарів. У графі 9 «Особа, відповідальна за фінансове врегулювання» зазначаються відомості про резидента, що уклав зовнішньоекономічний договір (контракт), у тому числі комісіонера при декларуванні товарів за зовнішньоекономічним договором, укладеним на підставі договору комісії між резидентами, повіреного - при декларуванні за зовнішньоекономічним договором, укладеним на підставі договору доручення між резидентами. Відповідно до інформації від 06 березня 2013 року, наданої на запит Любомльської МДПІ одержувачем товару та особою, відповідальною за фінансове врегулювання, є ОСОБА_1, однак з копії ВМД, наданої відповідачем, від 07 липня 2010 року № 205000014/2010/000880 у доповненні наведено відомості про власника товару - ТзОВ «Сотерс».

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що відповідач, вказуючи на одночасне порушення позивачем пунктів 4.1, 4.3, 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», не розмежовує, за яких обставин (випадків) вони підлягають застосуванню (поставки товарів, послуг на митній території України, поставки (імпорту) на митну територію України, передачу товарів за дорученням та за рахунок іншої особи). До одних і тих же правовідносин Любомльська МДПІ одночасно застосовує три норми, які стосуються різних випадків. Разом з тим, відповідач в акті 1 на сторінці 13 зазначає, що відповідно до абзацу 4 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» зазначене правило не поширюється на операції з імпортування вживаних товарів на митну територію України в межах зазначених договорів, оподаткування яких регулюється відповідними нормами цього Закону. Водночас, відповідач, нараховуючи податкові зобовязання з ПДВ у звязку із виконанням ОСОБА_1 договору комісії від 01 грудня 2009 року № 1, проігноровано абзац 4 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а тому його висновки про виникнення в позивача податкових зобовязань при передачі комітенту ТзОВ «Сотерс» імпортованих вживаних транспортних засобів, є безпідставними.

Суд першої інстанції також правильно врахував, що згідно акту перевірки від 22 листопада 2011 року № 1404/23- 21744489 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Спільного українсько-польського підприємства ТзОВ «Сотрерс» ЛТД встановлено ввезення ОСОБА_1 на митну територію України у 2010 році 209 транспортних засобів, митна вартість яких становить 11 515 305,00 грн. (на іншій сторінці документа - 204 шт.). ПДВ сплачувався безпосередньо комісіонером ОСОБА_1 за рахунок внесених на поточний рахунок власних коштів; в платіжних дорученнях на сплату ПДВ при розмитненні автомобілів в призначенні платежу зазначено «оформлення транспортних засобів без ПДВ згідно з договором комісії», про що зазначено у висновку № 8062-8063 судово-економічної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 55-021-11 від 14 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Недотримання такої підстави як загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів, що перевищує допустимий розмір платників єдиного податку, передбачає реєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах.

Порядок оподаткування доходів від здійснення підприємницькою діяльністю визначений статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», відповідно до якої оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Позивач у четвертому кварталі 2009 року перебував на спрощеній системі оподаткування. У першому кварталі 2010 року перебував на загальній системі оподаткування та його доходи підлягали оподаткуванню на загальних підставах; у звязку із перевищенням встановленого Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності» граничного обсягу коштів, що надійшли на його розрахунковий рахунок у 2010 році, доходи підлягали оподаткуванню відповідно до статей 13, 14 Декрету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» за ставкою, встановленою статтею 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». При цьому розмір доходу підлягає визначенню на підставі первинних документів, що засвідчують факти оплати доходу (у даному випадку - комісійної винагороди) з урахуванням витрат при здійсненні підприємницької діяльності. Позивач не вів облік витрат, для перевірки не надав первинних документів, що підтверджують обсяг отриманої винагороди. При розрахунку податку на доходи фізичних осіб, відповідач виходив із суми 300,00 грн. за кожну ВМД та кількості ВМД, перелік яких надано Ягодинською митницею на запит Любомльської МДШ (216 ВМД за 2010 рік та 7 ВМД за 2009 рік, транспортні засоби за якими передані комітенту у 2010 році). Суд першої інстанції правильно вважав, що перелік ВМД не може бути доказом отримання винагороди в межах договору комісії, бо ні ВМД, ні їх реєстр не містить безпосередніх відомостей про факт виплати винагороди (доходу). Разом з тим, перевіркою встановлено лише наявність актів приймання-передачі від комісіонера до комітента 16 транспортних засобів. Згідно копії постанови про закриття кримінальної справи за окремим епізодом від 26 червня 2012 року вказано, що «допитаний в ході досудового слідства директор СП «Сотерс» ЛТД ОСОБА_2 показав, що договір комісії від 01 грудня 2009 року № 01 про поставку транспортних засобів дійсно був укладений з приватним підприємцем ОСОБА_1 Однак умови даного договору фактично не виконувалися. Жодних розрахунків СП «Сотерс» ЛТД з приватним підприємцем ОСОБА_1 по договору комісії не проводило».

Тому суд підставно вважав, що розрахунок доходу на підставі ВМД є необгрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, як відомості Книги обліку доходів і витрат та звітів субєкта підприємницької діяльності, звітам субєкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за четвертий квартал 2009 року, другий - четвертий квартал 2010 року . Отже, фактична сума доходу ОСОБА_1 у 2010 році податковою перевіркою достовірно не встановлена, а ґрунтується на припущеннях, що вказує на незаконність нарахування податку на доходи фізичних осіб у такий спосіб.

Крім того судом вірно враховано, що згідно податкових повідомлень-рішень від 13 грудня 2012 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, такі були прийняті на підставі акта перевірки від 11 листопада 2011 року № 749/1701/НОМЕР_3. Відповідно до підпункту 86.8 пункту 86 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до органу державної податкової служби за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків. Відтак, суд вірно зазначив, що податкові повідомлення-рішення на підставі позапланової перевірки повинні були б бути прийняті у вказаний строк, однак фактично прийняті більш як через рік від дня складання відмови позивача від підписання акта перевірки від 11 листопада 2011 року № 749/1701/НОМЕР_3.

Крім того перевірка, результати якої оформлені актом від 08 вересня 2011 року № 439/17-, призначена на підставі постанови слідчого в межах кримінальної справи № 55-021-11. Зазначена кримінальна справ порушена у тому числі відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 201 КК України - а.с.106-107, том 1). Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України однією з обставин, що зумовлює проведення документальної позапланової виїзної перевірки є отримання постанови суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні. Наведене положення не містить вказівки на конкретно визначені статті КК України, за якими має бути порушено кримінальну справу та доручено провести перевірку для цілей її виконання податковими органами. Як встановлено пунктом 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). Пункт 86.9 цієї ж статті ПК України передбачає, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність. Отже такі приписи щодо не надіслання податкових повідомлень застосовуються у разі, якщо перевірка призначена відповідно до вимог КПК України або закону про оперативно-розшукову діяльність. Ця норма не містить застережень, що призначення такої перевірки повинно бути пов'язано із вчиненням злочинів за конкретно визначеними статтями КК України або з конкретно визначеним предметом вчиненого злочину. У даному випадку, при застосуванні цієї норми має значення факт призначення слідчими органами перевірки стосовно конкретного платника податків, за результатами якої платнику може бути розраховано грошове зобов'язання. У даному випадку зазначена норма є спеціальною щодо обставин, з якими пов'язано її застосування, та дій податкового органу, що вчиняються за наявності таких обставин у зв'язку з проведенням перевірки.

Згідно пункту 86.9 статті 89 ПК України пов'язана норма, закріплена у пункті 58.4 статті 58 ПК України відповідно до якої, у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

З огляду на викладене суд правильно вважав, що податковий орган загалом не позбавлений права приймати податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки, проведеної на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, проте таке право виникає при дотриманні вищевказаних норм.

Судом у даній спірній ситуації зясовано, що проведення виїзної документальної перевірки позивача у рамках кримінальної справи у відповідності з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, тобто, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону в межах кримінальної справи № 55-021-11, при цьому постановою від 25 червня 2012 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за фактом умисного ухилення від сплати податків за ознаками вчинення злочину, передбаченого статтею 212 КК України відмовлено у звязку із відсутністю складу злочину, провадження досудового розслідування зупинено до встановлення осіб, які вчинили злочин відповідно до постанови слідчого від 17 листопада 2012 року, то відповідно прийняття податкового повідомлення-рішення Любомльською МДПІ за таких обставин не узгоджується з нормами пункту 86.9 статті 86, пункту 58.4 статті 58 ПК України.

З огляду на неповно встановлені відповідачем обставини, невідповідність висновків відповідача нормам податкового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку , що позов слід задовольнити повністю.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2013 року по справі № 803/157/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2015 року