Справа № 804/12373/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Шабанова Д.В.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу, -
В обґрунтування предявлених позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної планової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на доходи фізичних осіб, оскільки позивач правомірно включив до складу витрат для цілей оподаткування цим податком звітного податкового періоду відповідні суми витрат за господарськими операціями з ТОВ «Гранд-Буд Престиж» та ТОВ «Інтерсервіс-Постач», тому що правочини, укладені з цими контрагентами, недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, натомість, акт, складений за її результатами, не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами вказаних правочинів. Єдиною підставою для визнання нереальними правочинів, укладених позивачем з його вищеозначеними контрагентами, стали висновки актів про результати перевірок цих субєктів господарювання, отриманих відповідачем від ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, в яких, зокрема, значилося про відсутність у ТОВ «Гранд-Буд Престиж» та ТОВ «Інтерсервіс-Постач» необхідних умов, матеріальних, транспортних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, а, отже, про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з іншими контрагентами. Однак, по-перше, навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, по-друге, такі порушення ніяким чином не впливають на право позивача на формування складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Крім того, дії ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення перевірок ТОВ «Гранд-Буд Престиж» та ТОВ «Інтерсервіс-Постач», за результатами яких були складені вищеозначені акти, були оскаржені контрагентами позивача у судовому порядку та визнані судом протиправними, при цьому відповідні судові рішення є такими, що набрали законної сили.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення предявленого адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Крім того, представник відповідача додатково надав суду вирок у кримінальній справі №0417/1-298/2011 від 12.08.2011р., постановлений Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська відносно обвинувачених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на який зазначав, що означеним вироком встановлено вину вищеозначених осіб у скоєнні фіктивного підприємництва, в тому числі щодо ТОВ «Інтерсервіс-Постач», що в сою чергу свідчить про нереальність господарських операцій позивача із цим контрагентом.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Згідно плану-графіка проведення планових перевірок субєктів господарювання Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та наказів керівника цього контролюючого органу від 14.02.2014р. №185, від 11.03.2014р. №260 та від 13.03.2014р. №264 працівниками Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання означених вище податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій та вимоги про сплату боргу протиправними та їх скасування, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано ст.177 Податкового кодексу України.
Так, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.
Згідно п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
При цьому п.177.4 ст.177 цього Кодексу передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Отже, наведеною нормою встановлено, що витрати фізичної особи-підприємця для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб формуються у тому ж порядку, як і у платників податку на прибуток.
Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 протягом перевіряємого періоду було укладено договори купівлі-продажу з ТОВ «Інтерсервіс-Постач» та ПП «Гранд-Буд Престиж», згідно яких позивач придбав у вказаних контрагентів запчастини, інструменти (лапа FC, трос оцинкований, регулятор тиску, диски сошника, стойки КПС, лемех, лапи 330, 200, секції КНР), металопродукцію та канцелярські товари.
Крім того, між ФОП ОСОБА_3 та ПП «Гранд-Буд Престиж» було укладено договір оренди обладнання від 02.03.2011р. №01/03/11-2, згідно якого ПП «Гранд-Буд Престиж», як орендодавець, надавало позивачеві в оренду обладнання для сушіння автомобільної шпаклівки, ґрунтів, фарб, лаків та інших матеріалів, використовуваних при ремонті транспортних засобів (установка трьох касетна ЕТS 3 Digita 1 одиниця, сушка ИК YOKI STAR-YS-A10 2 одиниці, сушка ИК YOKI STAR-YS-A30 1 одиниця).
Реальність вищеозначених господарських операцій документально підтверджена позивачем відповідними договорами купівлі-продажу та договором оренди, рахунками-фактурами, видатковими та податковим накладними, товарно-транспортними накладними щодо транспортування придбаних товарно-матеріальних цінностей та орендованого обладнання, відповідними записами в Книзі обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_3, банківськими виписками щодо здійснення оплати за придбані товари та оренду вищеозначеного обладнання, а також бухгалтерськими довідками про витрачання матеріалів та первинними документами по взаємовідносинам з контрагентами КВП ДМР «Міськводоканал», ПАТ «Дніпропетровський крохмалепаточний комбінат», ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод», ЗАТ з ІІ «Оріль-лідер», ТОВ «Верес», ФГ «Білосніжка» та СХ ТОВ «Родина», яким в подальшому було реалізовано придбані у ТОВ «Інтерсервіс-Постач» та ПП «Гранд-Буд Престиж» товарно-матеріальні цінності, як шляхом безпосереднього продажу, так і в ході виконання робіт на їх замовлення з ремонту транспортних засобів (т.1 а.с.99-180а, 217-249).
Придбані товари та орендоване обладнання повністю використані в господарській діяльності позивача та безпосередньо повязані з нею, оскільки, основними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є технічне обслуговування та ремонт автомобілів, оптова торгівля автомобільними деталями та приладдям тощо.
Вищенаведені первинні документи повністю відображають зміст та обсяг господарських операцій позивача з ТОВ «Інтерсервіс-Постач» та ПП «Гранд-Буд Престиж», а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку із здійсненням оплати за отримані товари та послуги.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Так, необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Щодо посилання відповідача на вирок у кримінальній справі №0417/1-298/2011 від 12.08.2011р., постановлений Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська відносно обвинувачених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким встановлено вину вищеозначених осіб у скоєнні фіктивного підприємництва, в тому числі щодо ТОВ «Інтерсервіс-Постач», суд зазначає, що означеним вироком жодних обставин щодо правовідносин ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Інтерсервіс-Постач» не встановлювалося.
Водночас, згідно ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
З огляду на це, а також враховуючи, що згідно ст.61 Конституції України, юридична відповідальність має індивідуальний характер, означений вирок жодним чином не спростовує реальності операцій, здійснених позивачем із вищеозначеним контрагентом.
Зміст договорів ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Інтерсервіс-Постач» та ПП «Гранд-Буд Престиж» не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
Як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, останні знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Щодо обґрунтувань відповідача нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Гранд-Буд Престиж» та ТОВ «Інтерсервіс-Постач» посиланням на висновки актів перевірки цих контрагентів, отриманих від ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, в яких, зокрема, значилося про відсутність у ТОВ «Гранд-Буд Престиж» та ТОВ «Інтерсервіс-Постач» необхідних умов, матеріальних, транспортних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, а, отже, про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з іншими контрагентами, суд зазначає наступне.
Навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ та віднесення до складу витрат відповідного звітного періоду вартості отриманих товарів (робіт, послуг) за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за отримані товари (роботи, послуги) і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі, а оскаржувані рішення відповідача скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 182грн. 70коп., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (т.1 а.с.2), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Отже, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 182грн. 70коп.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу задовольнити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7