Справа № 2-а-8938/11
Суддя: Тиха І. М.
Дата ухвалення: 2011-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.06.2011 Справа №2-а-8938/11
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Тихої І.М.

при секретарі с/з Матрифайло І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про стягнення грошової компенсації. Посилаючись на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ВВ МВС України і наказом командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №245 від 30.11.2010 року був звільнений з військової служби і виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення як звільнений з військової служби в запас за статтею 26, ч. б пункту «В»( за віком) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При звільнені йому не була виплачена грошова компенсація замість речового майна, яке не було видане під час проходження служби. Згідно довідки-розрахунку № 74 про виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, що підлягає видачі, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ВВ МВС України, йому належить до виплати компенсація на загальну суму 7410,01 грн. На його звернення до командира в/ч НОМЕР_1 про виплату йому вказаної компенсації йому було повідомлено, що здійснення виплат грошової компенсації замість неотриманого речового майна військовослужбовця, які звільняються в запас кошторисними призначеннями не передбачено. Крім того, було запропоновано отримати дану заборгованість речовим майном, хоча після звільнення зі служби отримання вказаного речового майна є недоцільним, тому він вважає, що своїми діями адміністрація в/ч НОМЕР_1 порушує його законні права. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України на його користь грошову компенсацію в розмірі 7410,01 грн.

Позивач до суду не зявився, проте, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить її задовольнити.

Представник відповідача також подав заяву про слухання справи у письмовому провадженні та подав заперечення на позов, у яких позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що право на отримання позивачем грошової компенсації за не отримане речове майно передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`та виданої Постанови КМУ від 28.10.2004 року №1444 «Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час». Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці за бажанням одержують грошову компенсацію за речове майно. Однак дію норми даного закону було призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», а тому в даний час вона не діє. Також посилання позивача на п. 27 Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, відповідно до якого військовослужбовці, звільнені в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за

цінами на день підписання наказу про звільнення, не може братися до уваги оскільки вона суперечить вимогам вище вказаного законодавства, яке має вищу юридичну силу. Крім цього позивач пропустив строки для звернення до адміністративного суду з позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, наказом № 245 від 30 листопада 2010 року командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення як звільнену з військової служби в запас за статтею 26, ч. б пункту «В»( за віком) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей`ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно довідки-розрахунку № 74 від 30.11.2010 року про виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, що підлягає видачі, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ВВ МВС України, ОСОБА_1 належить до виплати компенсація замість належних предметів форменого одягу на загальну суму 7410,01 грн.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів», який набув чинності 11 березня 2000 року, дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч. З ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Таким чином, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Крім того, на виконання вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`Кабінетом Міністрів України прийнято:

- постанову від 12 березня 1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими

пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань,

утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького

складу Міністерства внутрішніх справ»;

- постанову від 22 липня 1998 року № 1135 «Про забезпечення військовослужбовців

Збройних Сил речовим майном у мирний час».

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Зазначеним Законом не передбачено отримання грошової компенсації за не отримане речове чи продовольче забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, відповідно до пункту 27 якого військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.

Отже, грошова компенсація замість речового майна була передбачена законодавством України в період з 20 грудня 1991 року по 11 березня 2000 року та з 28 жовтня 2004 року.

Крім цього нормами Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`від 17.02.2000 року, яким з 11 березня 2000 року призупинено дію ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20.12.1991 року № 2012, зокрема в частині виплати військовослужбовцям грошової компенсації замість речового майна, однак такі судом до уваги не приймаються, оскільки норми зазначеного закону поширюється на військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій службі у Збройних Силах України та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у яких позивач виступає, як військовослужбовець, звільнений з військової служби у запас. Щодо відсутності бюджетного фінансування грошових компенсацій належного військовослужбовцям речового майна то наявність таких обставин не складають підстав для невиконання покладених на відповідача зобов`язань, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Згідно зі ст.71 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст.162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що слід стягнути з військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 7410,01 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору, слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 11, 71, 94, 128, 159, 163, 185, 186, 254, КАС України, ст. ст. 19, 22,46, 64, ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 7410,01 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору, слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуюча І.М.Тиха