Справа № 565/587/14-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" червня 2015 р. м. Київ К/800/15648/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області, в якому просив зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 червня 2014 року позов задоволено. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області призначити ОСОБА_1 з 05 жовтня 2013 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 (п`ять) років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала, постійно проживає та постійно працювала в зоні посиленого радіологічного контролю і станом на 1 січня 1993 року прожила у цій зоні не менше 4 (чотирьох) років. Постанова суду в частині присудження ОСОБА_1 пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць спрямовано негайному виконанню. Зобов`язано, також,Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області звіт про виконання даної постанови в місячний строк в частині негайного виконання з дня одержання її копії, а в іншій частині постанови з дня набрання законної сили.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну, які надійшли скаргу до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач листом від 23.12.2013 року № 4140/Л-131 відмовив позивачу у призначенні йому пенсії із зниженням пенсійного віку (ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») (підстава заява від 10.12.2013 року), так як подані позивачем до заяви документи (посвідчення громадянина, віднесеного до 4 категорії осіб, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1 , копія трудової книжки, копія паспорта та довідка ЖЕД-2 м. Кузнецовськ) не підтверджують факт його постійного проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року не менше 4-х років.

Відмовляючи у задоволені позову суд апеляційної інстанції зазначив, що довідка ЖЕД №2 про проживання та реєстрацію позивача з квітня 1984 року по березень 1994 року не є доказами постійного проживання позивача у м. Кузнецовську, оскільки не узгоджується із записами трудової книжки, згідно яких позивач у період з 15 серпня 1986 року по 05 листопада 1992 року працював вахтовим методом в районах Крайньої Півночі, яка має не постійний характер. Тому відповідач ввідмовивши позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах діяв у відповідності до вимог чинного на момент виникнення положень законодавства України.

З даним висновком колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві (ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»)

Згідно з положеннями ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Основними документами, що підтверджують право позивача на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку є паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 та довідкаЖЕД-2 м. Кузнецовськ № 382 від 11 лютого 2014 року, якими встановлено проживання позивача на території радіоактивного забруднення.

Враховуючи те, що для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як особі, яка проживала на території радіоактивного забруднення понад 4 роки станом на 1 січня 1993 року, були наявні всі необхідні для цього документи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову. Скасувавши рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку, так як визначені ним підстави щодо правомірності прийнятого рішення відповідача - наявність роботи по вахтовому методу, не узгоджується із вказаними приписами нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області про зобов`язання вчинити дії скасувати, залишити в силі постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 червня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак