Справа № 804/2693/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 р.Справа №804/2693/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю: позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до відповідача 1 Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, відповідача 2 Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідролуч», про визнання протиправними дій, скасування вимог та рішень, -
13 лютого 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, у якому просить:
1) визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області по відношенню до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) по нарахуванню недоїмки, пені та штрафів за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, а саме:
- вимоги №Ф-1655-17 від 07.07.2014 року на суму 1978,98 грн.;
- вимоги №Ф-1655-17 від 14.01.2015 року на суму 4253,41 грн., у тому числі недоїмка 2825,08 грн., пеня 1428,33 грн.;
2) скасувати винесені Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області по відношенню до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) по нарахуванню недоїмки, пені та штрафів за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, а саме:
- вимогу №Ф-1655-17 від 07.07.2014 року на суму 1978,98 грн.;
- вимогу №Ф-1655-17 від 14.01.2015 року на суму 4253,41 грн., у тому числі недоїмка 2825,08 грн., пеня 1428,33 грн.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 16 березня 2015 року.
26 лютого 2015 року позивачем надано до суду квитанції про сплату судового збору за подання адміністративного позову в частині майнових вимог у розмірі 182,70 грн. та за клопотання про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн., а також клопотання про поновлення строків звернення до суду.
Ухвалою суду визнано поважними причини пропущення позивачем строків звернення до суду із цим позову.
З метою встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення заявленого спору суд залучив до участі у справі: в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідролуч»; в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська.
Ухвалою суду від 25 червня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська залучено до участі у справу в якості другого відповідача.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- позивач, як фізична особа-підприємець та найманий працівник, не має обовязку щодо сплати сум єдиного внеску/єдиного соціального внеску більший за розмір мінімального страхового внеску;
- консолідований внесок виключає необхідність понадмірної (більш ніж мінімальний розмір) сплати сум внеску трьома платниками: підприємцем, найманим працівником, підприємством;
- для позивача основним місцем роботи є ТОВ «Гідролуч», який щомісяця нараховує та сплачує консолідований страховий внесок у розмірі 3,6% визначений пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону бази нарахування єдиного внеску, та 36,92% до визначеної абзацом 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону бази нарахування єдиного внеску відповідно до 12 класу професійного ризику виробництва, отже підприємець має право нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску - на суму, що визначає самостійно для себе враховуючи нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску роботодавцем щодо ОСОБА_3, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску (роботодавця, працівника, підприємця) не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
- роботодавець, працівник та підприємець сплачують консолідований страховий внесок до системи загальнообовязкового державного соціального страхування, при чому права застрахованої особи - ОСОБА_3 гарантовані абзацом 3 статті 46 Конституції України на отримання пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом - не порушуються так як сума єдиного внеску за застраховану особу ОСОБА_3 (роботодавця, працівника, підприємця) перевищує розмір мінімального страхового внеску;
- при сплаті суми єдиного внеску (роботодавцем, працівником, підприємцем) за застраховану особу, тобто ОСОБА_3, у розмірі меншому за розмір мінімального страхового внеску у підприємця виникає зобовязання з самостійного нарахування страхового внеску до розміру мінімального страхового внеску;
- оскільки були відсутні порушення мінімальної межі розміру внеску позивачем свідомо не нараховувались та не сплачувались спірні внески;
- відповідач з 01.10.2013 року по теперішній час не проводив обчислення єдиного внеску у випадках, передбачених Законом, на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок згідно частини 3 статті 9 Закону, в звязку з чим недоїмка не може бути правомірно нарахована;
- вимога від 07.07.2014 року №Ф-1655-17 у сумі 1978,98 грн. - передчасна та протиправно обчислена, бо сплата єдиного внеску за II квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн. правомірна до 20.07.2014 року;
- вимога сформована 07.07.2014 року на непогашену заборгованість станом на 11.11.2014 року, що є неможливим, та викликає підозру в фальсифікації документів посадовими особами відповідача в період розгляду скарг до ДФС України в Дніпропетровській області;
- вимога від 14.01.2015 року №Ф-1655-17 у сумі 4253,41 грн., в тому числі недоїмка в розмірі 2825,08 грн. та пеня 1428,33 грн., є передчасними та протиправно обчисленими, бо сплата єдиного внеску за IV квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн. правомірна до 20.01.2015 року. Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 7.2 розділу VII Інструкції при застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків за вказаний період, рішення відповідача прийняті у спосіб, що не передбачений Інструкцією, а саме 24.10.2014 року винесено чотири рішення про сплату штрафів та пені не повязаних зі сплатою та погашенням у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період.
Представник ТОВ «Гідролуч» підтримала позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що нарахування недоїмки та винесення рішень є правомірним, оскільки відповідає даним обліку. Щодо доводів про понадмірну сплату сум єдиного внеску пояснив, що закон зобовязує кожного платника окремо вносити платіж у встановленому розмірі.
Відділ адміністрування єдиного внеску управління доходів і зборів відповідача надав інформацію щодо зарахованих та сплачених сум ЄСВ фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) наступного змісту:
- згідно із «Порядком обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування», затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року №494 до Лівобережної ОДПІ було передано картку особового рахунку 71040000 фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з податковим боргом у сумі 4223,70 грн.
- згідно листа ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська від 17.11.2014 року №4949/02/16 по рахунку фізичної особи-підприємцю ОСОБА_3 з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року проводились наступні нарахування:
- - 1-2 квартал 2011 року в сумі 1978,95 грн.;
- - 4 квартал 2012 року в сумі 1169,40 грн.;
- - 1 квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн.;
- - 2 квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн.;
- - здійснені сплати:
- - - 18.02.2011 року - 326,5 грн.;
- - - 18.03.2011 року - 333,12 грн.;
- - - 21.03.2011 року - 656,06 грн.:
- - - загальна сума оплат за 2011 рік - 1312,71 грн;
- - станом на 01.10.2013 року згідно акту передачі до Лівобережної ОДПІ передано борг в розмірі 4223,70 грн.;
- - нарахування в Лівобережній ОДПІ проводились наступні: 3 квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн., 4 квартал 2013 року в сумі 1218,67 грн., 1 квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн., 2 квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн., 3 квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн., 4 квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн.;
- - сплата з 01.10.2013 року: 21.10.2013 року сума 1194,03 грн.,18.10.2013 року сума 2244,75 грн., 16.01.2014 року сума 1218,67 грн., 18.04.2014 року сума 1267,95 грн., 18.07.2014 року сума 1267,95 грн., 17.10.2014 року сума 1267,95 грн., 20.01.2015 року сума 1267,95 грн.;
- - на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку) фізична особа - підприємець ОСОБА_3 знаходився з січня по червень (1-2 квартал 2011 року) та з 01.10.2012 року (4 квартал) по теперішній час;
- - суми сплачених коштів згідно програми АІС «Податковий блок» зараховувались на погашення основного боргу (недоїмки). Після часткового погашення боргу відділом адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб було винесено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. По підприємцю була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2014 року № Ф-1655-17 та направлена поштою 22.07.2014 року;
- - станом на 28.02.2015 року по підприємцю рахується непогашена заборгованість у сумі 1978,98 грн.
Представник УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська проти позову заперечив, письмово пояснив наступне:
- згідно даних Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. дніпропетровська фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) протягом 2011-2012 років перебував на наступних системах оподаткування:
- - І-II квартали 2011 року - спрощена система оподаткування, єдиний податок, (платником звітність за формою Додаток 5 табл. 2 не надано);
- - IIІ-IV квартали 2011 року - загальна система оподаткування. Платником подано звітність за липень - грудень 2011 року. Згідно наданої звітності платник не мав доходу та не нараховував суми єдиного внеску до сплати;
- - І - III квартали 2012 року - загальна система оподаткування. Платником подано звітність за січень - вересень 2012 року. Згідно наданої звітності платник не мав доходу та не нараховував суми єдиного внеску до сплати;
- - IV квартал 2012 року - спрощена система оподаткування, єдиний податок. Платником надано звітність за жовтень - грудень 2012 року за формою Додаток 5 табл. 2. Згідно поданої звітності платником самостійно визначено суму єдиного внеску до сплати у розмірі 1169,40 грн., а саме: за жовтень 387,95 грн., за листопад 387,95 грн., за грудень 393,50 грн.;
- термін сплати внесків за 2012 рік - 21.01.2013 року. Вказана дата відображена у картці особового рахунку платника;
- станом на 01.01.2013 року згідно особового рахунку платника значиться переплата у сумі 1312,71 грн., яка виникла за рахунок коштів, сплачених ОСОБА_3 на розрахункові рахунки управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року;
- 21.01.2013 року настав термін сплати внесків, нарахованих за звітом за 2012 рік, а саме сума 1169,40 грн. Вказана сума до сплати зарахована з існуючої переплати, а саме з суми 1312,71 грн. У звязку з цим переплата станом на 21.01.2013 становить 143,31 грн.;
- 22.07.2013 року до сплати стала сума єдиного внеску 1194,03 грн., нарахована за 2 квартал 2013 року. Тому загальна сума заборгованості становить 4223,70 грн.;
- станом на 30.09.2013 року, при передачі функцій по адмініструванню єдиного соціального внеску до Лівобережної ОДПІ, по фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) передано заборгованість в сумі 4223,70 грн.
Призначена судом до проведення звірка розрахунків не призвела до єдиної позиції учасників процесу.
В судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Судом неодноразово зупинялось провадження з метою витребування додаткових доказів по справі, виклику представників сторін у судове засідання.
Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 2 квітня 2003 року (а.с. 74).
Основним місцем роботи позивача є ТОВ «Гідролуч», яке нараховує та сплачує страховий внесок у розмірі 3,6% та 36,92% до визначеної законом бази нарахування єдиного внеску відповідно до 12 класу професійного ризику виробництва.
Для повного та всебічного розгляду справи суд надає оцінку правомірності діям позивача, органу Пенсійного фонду та податкового органу послідовно з 2011 року, застосовуючи законодавство яке діяло на час кожного правовідношення окремо.
Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464), який набрав чинності з 1 січня 2011 року, виключно цим Законом визначаються: порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність.
Згідно із частиною 4 пункту 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Такі платники є застрахованими особами відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування.
Частина 4 статті 4, яка визначає момент виникнення обовязку платника єдиного внеску, не регулює такий момент для фізичних осіб - підприємців, що прямо вбачається із вказаної норми:
- обовязки платників єдиного внеску виникають:
- - у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, пятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»;
- - у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності;
- - у осіб, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7 та 8 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня укладення трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору.
Відповідно до статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобовязаний:
- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;
- вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;
- подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообовязкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.
Згідно статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сімї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.
Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається виключно Законом Закону №2464 та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений статтею 9 Закону №2464.
Так, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно частини 11 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду (в подальших редакціях - органами доходів і зборів) у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду (в подальших редакціях - органів доходів і зборів), бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообовязкового державного соціального страхування та Державним казначейством України.
Заходи впливу та стягнення передбачені статтею 25 Закону №2464.
Так, рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань фонду (в подальших редакціях - органами доходів і зборів), що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обовязковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобовязані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Судом встановлено, що на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку) позивач знаходився з січня по червень (1-2 квартал 2011 року) та з 01.10.2012 року (4 квартал) по час розгляду справи (а.с.162).
Так, з січня по червень 2011 року (1-2 квартали) фізична особа - підприємець ОСОБА_3 застосовував спрощену систему оподаткування та у вказаних періодах 2011 року сума єдиного внеску, яка підлягала сплаті фізичною особою-підприємцем щомісяця не могла бути меншою ніж:
- 326,53 грн. за січень 2011 року;
- 326,53 грн. за лютий 2011 року;
- 326,53 грн. за березень 2011 року;
- 333,12 грн. за квітень 2011 року;
- 333,12 грн. за травень 2011 року;
- 333,12 грн. за червень 2011 року.
Платником внесків звіт за 2011 рік подано 30.03.2012 року без нарахувань (а.с.203), при цьому не проводилась перевірка та за її наслідками нарахування/обчислення сум єдиного внеску за 1-2 квартал 2011 року.
Тобто, встановлений законом порядок нарахування та обчислення сум єдиного внеску як платником так і контролюючим органом не був додержаний.
При цьому, у 2011 році платником податків самостійно здійснені наступні платежі на підставі платіжних доручень на загальну суму 1312,71 грн. (а.с.159-161):
- №1105 від 18.02.2011 року на суму 326,53 грн. із призначенням платежу за березень 2011 року;
- №1122 від 18.03.2011 року на суму 333,12 грн. із призначенням платежу за квітень 2011 року;
- №1127 від 21.03.2011 року на суму 653,06 грн. із призначенням платежу за січень-лютий 2011 року.
Відповідно до частин 8, 13 Закону №2464 в редакції станом на перше півріччя 2011 року платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.
Для платників, зазначених в абзаці четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону базовим звітним періодом є календарний рік.
Пунктом 4.6 Інструкції №21-5 в редакції станом на перше півріччя 2011 року визначено, що платники, зазначені у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, самостійно обчислюють для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць.
Платники сплачують єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який він сплачується.
Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.
Базовим звітним періодом є календарний рік.
18.03.2011 року набрав чинності «Порядок проведення Пенсійним фондом України та його територіальними органами планових та позапланових перевірок платників єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 року №233, відповідно до пункту 8 якого позапланові перевірки проводяться органами Пенсійного фонду України без попереднього повідомлення платника єдиного внеску за наявності такої обставини як виявлення та підтвердження недостовірності інформації, зазначеної у поданих платником єдиного внеску документах обовязкової звітності.
В судовому засіданні встановлено, що жодна перевірка стосовно порядку нарахування та сплати позивачем сум єдиного внеску/єдиного соціального внеску за весь період його знаходження на обліку не проводилась.
На думку суду, орган пенсійного фонду мав провести перевірку та встановити факт помилкового незазначення у звіті платника за 2011 рік сум єдиного внеску у мінімальному розмірі, встановити факт здійснення авансових платежів за такий період, зарахувати їх саме із визначеним платником призначенням платежу як внески 2011 року.
Згідно даних облікового рахунку платника єдиного внеску вказані авансові платежі обліковані із статутом «переплата», при цьому одночасно відображена відсутність відповідних нарахувань станом на 01.01.2013 року як платником так і контролюючим органом (а.с.180-181).
За 3-4 квартал 2011 року нарахувань не було, оскільки платник перейшов на загальну систему оподаткування та про наявний дохід не заявляв, перевірки за цей період не проводились.
У 1-3 кварталах 2012 року позивачем використовувалась загальна система оподаткування, подана звітність за січень-вересень 2012 року. Згідно наданої звітності платник не мав доходу та не нараховував суми єдиного внеску до сплати;
З 4 кварталу 2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування, обравши до сплати єдиний податок.
Платником надано звітність за жовтень-грудень 2012 року. Згідно поданої звітності платником самостійно визначено суму єдиного внеску до сплати у розмірі 1169,40 грн., а саме: за жовтень 387,95 грн., за листопад 387,95 грн., за грудень 393,50 грн., термін сплати внесків за 2012 рік до 21.01.2013 року.
Суд зазначає про невідповідність бази даних відповідача у зворотному боці облікової картки платника внесків, в якій станом на 31.12.2012 року визначена сума недоїмки в розмірі 4223,70 грн. (а.с.124, 135), оскільки на вказану дату мала б бути визначена ще не списана переплата у розмірі 1312,71 грн. В інших відомостях відсутня така переплата (а.с.152).
У 2013 році позивач перебував на обліку в Управлінні ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська, а з 30.09.2013 року обліковувався в Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська.
Як вище зазначено судом, оскільки здійснені платежі у 2011 році фактично були авансовими платежами, станом на 01.01.2013 року на розрахунковому рахунку не мала б рахуватись переплата. Крім того, за 2011 рік за наслідками проведеної перевірки мав бути донарахований єдиний внесок в розмірі 666,24 грн. (1978,95 грн. 1312,71 грн.).
21.01.2013 року настав термін сплати внесків за 2012 рік згідно поданого платником звіту в розмірі 1169,40 грн.
З квітня 2011 року по 21.01.2013 року включно платником самостійно платежі не вносились, окрім внесених у 2011 році. Самостійна сплата внесків за 2012 рік не здійснювалась.
Надаючи оцінку діям органу Пенсійного фонду щодо нарахування та обліку сум єдиного внеску, суд виходить із наступного.
22.04.2013 року Управлінням ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська складено розрахунок без номера, яким зазначено, що враховуючи розмір мінімального страхового внеску у 2011 році та з урахуванням сплачених сум за 2011 рік платнику необхідно здійснити доплату до мінімального страхового внеску у сумі 1978,95 грн., по 326,53 грн. за січень-березень, по 333,12 грн. за квітень-червень (а.с.211).
Відповідно до пункту 4.6. «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року №21-5 (далі Інструкція №21-5), яка втратила чинність з 25.02.2014 року, платники, які обрали спрощену систему оподаткування самостійно обчислюють для себе суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць. Платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно пункту 4.9. Інструкції №21-5 обчислення єдиного внеску органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів Пенсійного фонду, інформації територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політик, про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.
З 01.02.2013 року набрали чинності зміни до підпункту «б» пункту 2.2 «Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року №21-2 (далі Порядок №21-2), відповідно до яких доповнено підпункт абзацом сьомим та визначено, що документами, на підставі яких здійснюється облік сум нарахованих платежів шляхом занесення інформації про суми, що підлягають сплаті платниками, до карток особових рахунків платників, є:
- розрахований відповідним органом Пенсійного фонду: розрахунок про нараховані суми єдиного внеску за календарний квартал у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування.
Абзац сьомий підпункту «б» пункту 2.2 в подальшому було виключено згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 28.10.2013 року №20-1.
Належить зазначити, що до введення в дію абзацу сьомого вказаного підпункту діяв пункт 2.2. «Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обовязкове державне пенсійне страхування та інших платежів», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 року №2-4 (який втратив чинність згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-2), відповідно до якого документами, на підставі яких здійснюється нарахування платежів шляхом занесення інформації про зобовязання платника до бази даних, визначено повідомлення про розрахунок суми зобовязання, якщо згідно з нормативно-правовими актами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого платежу, є орган Пенсійного фонду України.
Надаючи оцінку діям органу Пенсійного фонду щодо нарахування сум єдиного внеску за 2011 рік на підставі розрахунку про нараховані суми єдиного внеску за календарний квартал у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, суд зазначає про відсутність підстав такого нарахування, оскільки платником фактично оплачено внесок авансовими платежами.
Факт непроведення перевірки та не виявлення помилки підприємця (заявлення недостовірних даних) при заповненні звіту за 2011 рік фактично призвів до нарахування у 2013 році єдиного внеску фактично сплаченого у 2011 році, що також мало б супроводжуватись вирішенням питання про нарахування штрафу та пені, однак, такі дії контролюючого органу не відповідають меті його діяльності та прямо суперечать принципам адміністративного судочинства, зокрема принципам розсудливості, добросовісності та пропорційності.
Статус «переплата» авансових платежів в розглянутому випадку є також помилковим та таким, що суперечить інтересам платника виконати обовязок по сплаті внесків за визначений ним у призначенні платежу період.
Належить окремо зазначити, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно правилу «закон зворотної сили не має» дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності.
Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості субєктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права, що зазначено в окремій думці судді Конституційного Суду України Козюбри М. І. стосовно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Таким чином, суд вважає, що в розглянутому випадку застосування такого способу обчислення сум єдиного внеску як складення «розрахунку про нараховані суми єдиного внеску за календарний квартал у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць для фізичних осіб - підприємців» за період до початку дії вказаної норми права є помилковим.
Отже, розрахунок від 22.04.2013 року без номера складений Управлінням ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська про необхідність доплати за 2011 рік внесків в розмірі 1978,95 грн. (а.с.211), в якому до речі прямо зазначено, що ним враховані сплачені суми за 2011 рік, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що суд робить для повного захисту порушених прав позивача виходячи за межі позовних вимог.
21.01.2013 року настав термін сплати сум єдиного внеску за 2012 рік згідно поданого платником звіту в розмірі 1169,40 грн.
Оскільки у контролюючого органу мали б бути відсутніми підстави для обліку сплачених у 2011 році 1978,95 грн. із статусом «переплата», орган Пенсійного фонду й не мав би підстав враховувати їх у рахунок погашення зобовязань за 2012 рік в розмірі 1169,40 грн.
УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська складено вимогу №508 від 03.05.2013 року на суму 1050,72 грн., якою платника повідомлено про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску за 1 квартал 2013 року по 398,01 грн. щомісячно, за виключенням суми переплати (1050,72 грн. = 398,01 грн. х 3 143,31 грн.) (а.с.183).
В судовому засіданні позивач зазначив, що вказана вимога №508 ним не отримувалась, підпис на повідомленні про вручення йому не належить, крім того, напис здійснений однією рукою, відсутній штамп пошти, відсутній штрихкодовий ідентифікатор поштового відділення адресата. Належних та достатніх доказів направлення та вручення такої вимоги суду не надано.
Вказані у вимозі суми нараховані розрахунком №176 від 03.05.2013 року (а.с.183 звор.бік).
Як зазначено вище, застосування абзацу сьомого підпункту «б» пункту 2.2 Порядку 21-2, який діяв з 01.02.2013 року, до правовідносин 1 півріччя 2011 року (1978,95 грн.) та за січень 2013 року (398,01 грн.) є порушенням норми прямої дії Основного закону щодо дії нормативного акту у часі.
Крім того, вимога №508 та розрахунок №176 від 03.05.2013 року про сплату 1050,72 грн. виключають із сплати 143,31 грн., що з огляду на викладену позицію суду є помилковим.
При цьому, вимога №508 від 03.05.2013 року мала б враховувати дійсний стан заборгованості на вказану дату, а саме включати й суму несплачених внесків за 2012 рік в розмірі 1169,40 грн.
З огляду на викладене, суд також виходить за межі позовних вимог та скасовує вимогу про сплату недоїмки №508.
Розрахунок №176 від 03.05.2013 року в даному випадку також підлягає скасуванню в частині визначення до сплати 254,70 грн., оскільки він містить одночасно безпідставне нарахування за січень 2013 року в сумі 398,01 грн. та виключає сплату 143,31 грн. (1050,72 грн. - 398,01 грн. -398,01 грн. = 796,02 грн., 1050,72 грн. 796,02 грн. = 254,70 грн.).
На думку суду, правомірне нарахування таким розрахунком №176 сум внеску за лютий-березень 2013 року по 398,01 грн., разом 796,02 грн.
01.08.2013 року Управлінням ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська складено розрахунок №628, яким платника повідомлено, що йому належить здійснити доплату до мінімального страхового внеску суму 1194,03 грн. за квітень, травень, червень 2013 року по 389,01 грн. (а.с.50).
01.08.2013 року Управлінням ПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська винесено вимогу про сплату недоїмки №876, відповідно до якої станом на 01.08.2013 року заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 2244,75 грн., штрафи та пеня не нараховані (а.с.49, 185).
Вказані вимога та розрахунок отримані позивачем, листом Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі від 11.09.2013 року №4256/02/16 у відповідь на звернення позивача стосовно зауважень до отриманої вимоги №876 від 01.08.2013 розяснено, що (а.с.51-52):
- сума недоїмки, вказана у вимозі №876, а саме: 2244,75 грн, складається з суми єдиного внеску за 1 квартал 2013 року та суми єдиного внеску за 2 квартал 2013 року;
- до вказаної вимоги приєднано розрахунок №628 розміру внесків, які необхідно сплатити за 2 квартал 2013 року (1194,03 грн). Розмір єдиного соціального внеску у 2013 році складає: 1 квартал - 1194,03 грн., 2 квартал - 1194,03 грн.;
- розрахунок №176 розміру внесків, які необхідно сплатити за 1 квартал 2013 року, було приєднано до попередньої вимоги №508 від 03.05.2013 року на суму 1050,72 грн. (з урахуванням переплати 143,31 грн., яка виникла після настання дати сплати 21.01.2013 року за звітом за 2012 рік, наданим 07.02.2013 року та зареєстрованим за №3209).
Суд зазначає, що оскільки вимога про сплату недоїмки №876 від 01.08.2013 року станом на дату її винесення розрахована із застосуванням частково протиправно нарахованих сум та не відображає дійсний стан заборгованості станом на 01.08.2013 року (містить помилково нараховані за січень 2013 року 398,01 грн. та не враховує наявність боргу за 2012 рік), така вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не забезпечує баланс інтересів держави та платника внесків.
За розрахунком суду, розмір заборгованості станом на 01.08.2013 року мав складати 3159,45 грн. (1169,40 грн. за 2012 рік + 796,02 грн. (за 1 квартал 2013 року без січня) + 1194,03 грн. за 2 квартал 2013 року).
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
30.09.2013 року органом Пенсійного фонду заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в розмірі 4223,70 грн. передана Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська.
Позивач 06.02.2014 року подав звіт за 2013 рік із визначеним розміром єдиного внеску на загальну суму 4800,76 грн., щомісячна сплата по 398,01 грн., а за грудень 422,65 грн., самостійно нарахувавши 398,01 грн. за січень 2013 року (а.с.104-105).
Таким чином, платником самостійно усунуто ненарахування сум єдиного внеску за січень 2013 року в розмірі 398,01 грн., шляхом подання звіту із нарахуваннями, у тому числі за вказаний період.
З матеріалів справи вбачається, що сплата внесків платником здійснена в розмірі 5925,37 грн. на підставі наступних платіжних доручень (а.с.53, 19-25, 83-89):
- №1186 від 10.10.2013 року в розмірі 1194,03 грн.;
- №1188 від 18.12.2013 року на суму 2244,75 грн.;
- №1190 від 16.01.2014 року в розмірі 1218,64 грн.;
- №1195 від 18.04.2014 року в розмірі 1267,95 грн.
07.07.2014 року Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська складена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1655-17, відповідно до якої станом на 01.07.2014 року заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 1978,98 грн. (а.с.110).
Згідно копії конверту та рекомендованого повідомлення, вказана вимога не була вручена за спливом строку зберігання (а.с.111).
В судовому засіданні позивач заявив, що вказані копії не відповідають заявленим відповідачем обставинам, оскільки відповідач фактично не здійснював направлення такої вимоги, про що свідчить формальне заповнення картки повідомлення, відсутністю відміток працівника пошти (лівий знизу прямокутник, що мав заповнюватись поштарем), незаповнення зворотної адреси ДПІ на конверті, відсутність штрихкодового ідентифікатора відділення отримання на повідомленні, а також рішення відповідача, в якому зазначено, що станом на 11.11.2014 року рахується заборгованість в розмірі 1978,98 грн., на яку 07.07.2014 року сформовано вимогу №Ф-1655-17 та 22.07.2014 року направлено платнику (а.с.40 зворотній бік 4 абзац).
В судовому засіданні оглянуто конверт, в якому направлено вимогу №Ф-1655-17, зі штампу пошти вбачається його направлення 13.07. 2014 року.
В судовому засіданні на вимогу суду не представлено журнал обліку вимог, журнал вихідної кореспонденції, проте надано оригінал конверту, повідомлення про вручення та вкладеної вимоги, який не вручений у зв'язку із чим суд вважає, що вимога направлялась поштою, проте була повернута за закінченням терміну зберігання (прийнято конверт поштою 13.07.2014 року, повернуто відділенням адресата 12.08.2014 року).
Станом на 01.07.2014 року заборгованість дорівнювала би 1312,74 грн. та мала б складатись із таких сум 1169,40 грн. за 2012 рік + 4800,76 грн. за 2013 рік + 1267,95 грн. за 1 квартал 2014 року - 5925,37 грн.
Суд також зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1655-17 від 07.07.2014 року не відображає дійсний стан заборгованості на 01.07.2014 року, у звязку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.
Платником також здійснені платежі згідно платіжних доручень:
- №1197 від 18.07.2014 року в розмірі 1267,95 грн.;
- №1203 від 17.10.2014 року в розмірі 1267,95 грн.
24.10.2014 року Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська винесені рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с.26-32):
14.01.2015 року Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська складена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1655-17 на суму 4253,41 грн., з них недоїмка 2825,08 грн., пеня 1428,33 грн. (а.с.25).
У звязку із тим, що вищевказані рішення розраховані без врахування дійсного стану платежів, а суд не має повноважень здійснити самостійну зміну періодів та сум нарахування штрафу та пені, оскільки це було в втручанням у діяльність іншого державного органу, суд скасовує їх визнаючи протиправними.
Відповідно до частини 11 статті 9 Закону №2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Суд зазначає, що орган державної податкової служби не звязаний строками проведення перевірок, нарахувань та стягнень сум внесків, має право призначити та провести перевірку, в її ході відновити реальний стан розрахунків із бюджетом та у разі виявлення порушення строків нарахування та сплати сум внесків здійснити відповідне обчислення внеску, нарахувати суми штрафів та пені.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково скасовуючи оскаржувані рішення, проте відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо винесення оскаржуваних рішень, оскільки, у розглянутому випадку належним способом захисту порушеного права є оскарження рішень субєкта владних повноважень, а зазначені дії є складовою частиною процесу прийняття таких рішень і не підлягають окремому оскарженню.
Поряд з цим, з огляду на наведені вище підстави необхідності виходу за межі позовних вимог, суд зазначає про невжиття УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська своєчасних, належних та достатніх заходів до встановлення фактів виникнення заборгованості у позивача та своєчасного повідомлення платника про виникнення у нього заборгованості зі сплати внесків, що може у майбутньому привести до нарахувань сум штрафів та пені за більший час, ніж мав розраховувати добросовісний платник внесків, з метою своєчасної та повної сплати сум внесків. У звязку із цим суд із виходи за межі позову визнає протиправною бездіяльність УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо не проведення перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, невинесення своєчасних та у відповідності із дійсним станом розрахунків вимог про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску/єдиному соціальному внеску вказаному платнику.
Щодо доводів позивача про відсутність підстав у управління пенсійного фонду виносити повідомлення-розрахунки фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування, з огляду на пункт 4.5.2 та. 2.1.3 Інструкції №21-5, суд погоджується із таким доводом, оскільки це прямо вбачається із наведених позивачем норм. Проте, суд дійшов висновку, що в заявленому спорі відповідач при складенні розрахунків керувався підпунктом «б» пункту 2.2. Порядку №21-2.
Надаючи оцінку головному аргументу позивача щодо протиправності винесених вимог та рішень з огляду на те, що він як фізична особа - підприємець та найманий працівник, не має обовязку щодо сплати сум єдиного внеску/єдиного соціального внеску більший за розмір мінімального страхового внеску, суд зазначає наступне.
Закон №2464 визначає консолідованим саме страховий внесок, а не платіж, направлений на погашення зобовязання зі сплати такого внеску.
З системного аналізу Закону №2464 вбачається, що останній визначає для однієї застрахованої особи декілька видів страхувальників роботодавців та інших осіб, які зобовязані сплачувати єдиний внесок. Саме страхувальники зобовязані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. І в такому випадку Закон №2464 не містить виключень або застережень, що усуває можливість суду підтвердити доводи позивача.
У відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. згідно частини задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідролуч», про визнання протиправними дій, скасування вимог та рішень задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо не проведення перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, невинесення своєчасного та у відповідності із дійсним станом розрахунків вимог про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску/єдиному соціальному внеску.
Визнати протиправним та скасувати розрахунок від 22.04.2013 року без номера, складений Управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, про необхідність доплати до мінімального страхового внеску за 2011 рік в розмірі 1978,95 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу №508 від 03.05.2013 року, винесену Управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська.
Визнати протиправним та скасувати розрахунок №176 від 03.05.2013 року, складений Управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, про необхідність доплати до мінімального страхового внеску за 2013 рік в частині визначення до сплати 254,70 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату недоїмки №876 від 01.08.2013 року, винесену Управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1655-17 від 07.07.2014 року, винесену Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1655-17 від 14.01.2015 року, винесену Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за рахунок Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1