Справа № 331/3750/15-а
Суддя: Мінасов В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/67/15
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Мінасова В.В., при секретарі Федорович Ю.Г., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

25.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначає, що з 29.02.2012 року відповідач припинив виплату їй пенсії. В квітні 2015 року позивач звернулася до відповідача з листом про поновлення виплати пенсії, але їй було в цьому відмовлено. Тому просить визнати цю відмову УПФ незаконною, зобовязати його здійснити виплату пенсії з 07.04.2012 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.05.2015 року позовні вимоги за період з 07.04.2012 по 24.11.2014 року залишені без розгляду.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в яких зазначив, що позивачу відмовлено у поновлені у поновлені виплати пенсії, так як вона проживає у Німеччині та її представником не було надано жодного оригіналу документів, всупереч положенням Законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту ЕН 101564 ОСОБА_1 громадянином України.

07.04.2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 23.04.2015 року відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії, оскільки вона не надала документів, що засвідчують її особу, довідку про місце проживання в Україні та вік.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015р. у справі №21-168а15.

Таким чином позивач має право на поновлення виплати пенсії.

Пунктами 2.23, 4.1 постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року ( з подальшими змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

4.1. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Однак п.2.8. цієї постанови передбачає, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати додаткові документи.

Оскільки позивачем вже були надані відповідачу документи для призначення пенсії, то при зверненні позивача з заявою про поновлення виплати пенсії, це повинно було здійснюватися відповідачем за документами, що є в пенсійній справі і подавати їх знов позивач не повинен.

Тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 46,49 Закону України № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 5, 6, 71, 160, 161-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Запоріжжя поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії на підставі документів, що є в пенсійній справі, починаючи з 25 листопада 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.В.Мінасов