Справа № 813/1580/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року № 813/1580/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря Капустинської Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства України у Львівській області, треті особи Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Прокуратура Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов»язання до вчинення дій, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагенства України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Городовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі від 03.08.2013 року №01-16/4-5355;

- зобовязати Головне управління Держземагенства України у Львівській області видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Городовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно поданого ОСОБА_1 клопотання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що розглянувши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідач відмовив у наданні такого з тих підстав, що розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року такий дозвіл уже надано іншим особам. Вказано, що посилання відповідача на цей наказ як на єдину підставу для відмови є безпідставним.

Оскільки розпорядження, яким мотивовано згадану відмову, скасовано у судовому порядку, тому у відповідача відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав наведених у позовній заяві, просила задоволити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, з підстав наведених у письмових запереченнях, в яких зазначав, що ГУ Держземагентства надано відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки керуючись ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим громадянам на ті ж землі, на момент звернення позивача з клопотанням було чинним. Відповідач, відмовляючи в наданні дозволу позивачу, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки надання такого дозволу позивачу порушило б права громадян, які отримали такий дозвіл згідно розпорядження голови Пустомитівської РДА від 02.03.2010 року № 124, яке було чинним.

Представник третьої особи Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Треті особи Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області та прокуратура Пустомитівського району Львівської області явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. ст. 71 та 128 КАС України розгляд справи завершувався за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

03.08.2013 року Головне управління Держземагенства у Львівській області листом за №01-16/4-5355 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

До клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивачем долучено графічні матеріали з зазначенням приблизного місця розташування земельної ділянки; копія паспорта; копія ідентифікаційного коду.

Дана відмова мотивована тим, що на час розгляду клопотання позивача розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту було чинним та стосувалось тієї самої ділянки, про яку йдеться в клопотанні.

Позивач повторно зверталася із заявою до Головного управління Держземагенства у Львівській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого земельного господарства.

Листом від 18.03.2015 року Головне управління Держземагенства у Львівській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Даючи правову оцінку згаданій відмові, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту спірної відмови розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність, згідно із додатком, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Однак, таке розпорядження не вказує на наявність хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбаченого абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, які б надавали можливість субєкту владних управлінських функцій відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За таких обставин, дії відповідача щодо згаданої відмови не можуть вважатись такими, що вчинені на підставі ст. 118 Земельного кодексу України (п.1 ч.3 ст.2 КАС України), оскільки позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не на тих підставах, які передбачені наведеною статтею Земельного кодексу України.

Та окрім цього, суд вважає неправомірним посилання відповідача у своїй відмові на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року, котре слугувало єдиною підставою для прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову, оскільки на час прийняття відмови дане розпорядження чинним не було. Так, на розпорядження №124 від 02.03.2010 року було внесено протест прокурора Пустомитівського району Львівської області та за результатом його розгляду, на підставі ч. 3 ст. 21 Закону України Про прокуратуру, голова Пустомитівської районної державної адміністрації задовольнив вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм розпорядженням №172 скасував розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року.

В подальшому, розпорядження №172 від 16.03.2010 року було оскаржено до суду, однак, 21.10.2010 року апеляційний суд Львівської області заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, яким було визнане недійсним розпорядження №172, скасував.

А відтак, на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №172 від 16.03.2010 року було чинним, що значиться, що розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року було скасоване, а відтак останнє чинним не було та бути не могло, так як правомірність розпорядження №172, та котрим було скасоване розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року була встановлена судом. А відтак, посилання відповідача на нього як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає неправомірним.

Окрім того, на вимогу суду представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, що будь-кому з громадян надано дозвіл згідно розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року на вказану у клопотанні позивача земельну ділянку, або ж доказів, що дана земельна ділянка уже зайнята іншою особою.

Що стосується вимоги позивача про зобовязання видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то така задоволенню не підлягає, оскільки в цьому випадку суд буде втручатись у внутрішню діяльність субєкта владних управлінських функцій та підміняти його в супереч конституційному принципу розподілу влад.

З огляду на викладене, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання неправомірними дій, визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В іншій частині в задоволенні позову належить відмовити.

При цьому, з метою захисту порушеного права позивача та з врахуванням положень ч.2 ст.11 та ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача повторно розглянути зазначене клопотання про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 143, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі № 01-16/4-5355 від 03.08.2013 року.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.08.2013 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (Львівська область, Пустомитівський район, с. Басівка, вул. Зелена, 80) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 36,54 грн.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.