Справа № 2а-1170/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/800/58135/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому, після зміни позовних вимог, просила скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 288 від 16.04.2009 року «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3.» та зобов'язати відповідача розглянути її заяву від 30.06.2009 року у відповідності до встановленого порядку.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2014 року скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково. Скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 288 від 16.04.2009 року «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3.». Адміністративний позов у частині вимог про зобов'язання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради розглянути звернення заяву від 30.06.2009 року у відповідності до встановленого порядку залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову та прийняти нове рішення у цій частині, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради 16.04.2009 року було прийняте розпорядження № 288 «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3.», яким позивача зобов'язано демонтувати самочинно влаштовану двоповерхову прибудову до квартири.

ОСОБА_3 30.06.2009 року звернулась до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з заявою про надання дозволу узаконити самочинне будівництво до квартири.

Залізничною районною адміністрацією ЛМР на адресу ОСОБА_3 направлено відповідь від 14.07.2009 року № 2/4379-01, якою повідомлялося, що розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації № 288 від 16.04.2009 року затверджено Висновок міжвідомчої комісії про демонтаж прибудови.

Стосовно позовної вимоги скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 288 від 16.04.2009 року «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3.», колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції відносно того, що у виконавчих органів місцевих рад відсутні повноваження приймати рішення про зобов'язання демонтувати об'єкт самочинного будівництва, оскільки це не передбачено Конституцією та законами України.

Проте, відповідач у касаційній скарзі з такими висновками не погоджується з посиланням на підпункт 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» та Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835.

Підпунктом 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що до відання виконавчих органів належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Як вбачається зі змісту наведеної норми, до повноважень виконавчих органів місцевих рад не віднесено прийняття рішень про зобов'язання демонтувати об'єкт самочинного будівництва. Вказана норма передбачає лише можливість, у встановлених законом випадках, зупиняти будівництво.

Крім того, пункт 5.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, на який посилається відповідач, також не передбачає повноважень виконавчих органів місцевих рад приймати рішення про зобов'язання демонтувати об'єкт самочинного будівництва. Вказаним пунктом передбачено лише можливість відповідної міжвідомчої комісії прийняти рішення щодо звернення до суду, зокрема, про знесення самочинного будівництва.

Отже, приймаючи оскаржене у цій справі розпорядження відповідач діяв не на підставі та не в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, що є порушенням частини другої статті 19 Конституції України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: