Справа № 2270/5358/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"25" червня 2015 р. м. Київ К/9991/70961/12

К/9991/72755/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,
при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю представника відповідача та представника третьої особи, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, за касаційними скаргами Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому і Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року, -

встановив:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання неправомірними дій відповідача та стягнення з Державного бюджету України на його користь 2145 гривень сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

На обґрунтування позову послалася на те, що 19 травня 2012 року з метою реєстрації придбаного автомобіля марки Hyundai Sonata, 2007 року випуску, вона сплатила вказану суму коштів, що суперечить вимогам статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (у редакції, чинній на час такої сплати; далі - Закон № 400/97-ВР), відповідно до якої цей збір сплачується при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому щодо відмови в поверненні сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при реєстрації легкового автомобіля Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2. Стягнуто на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 2145 гривень із спеціального фонду Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного розрахункового рахунку в Управлінні Державної казначейської служби України у Хмельницькій області помилково сплачені нею як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при реєстрації легкового автомобіля Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційних скаргах відповідач та третя особа, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просять Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що 18 травня 2012 року ОСОБА_5 придбала легковий автомобіль марки Hyundai Sonata, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, при реєстрації якого 19 травня 2012 року сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% вартості автомобіля, що склало 2145 гривень.

При зверненні до відповідача із заявою про стягнення сплачених коштів позивачеві було відмовлено та роз'яснено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає, посилаючись при цьому на Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Порядок у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки положення, яким визначений обов'язок фізичної особи, яка купує автомобіль, сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за змістом суперечить нормі, яка міститься у Законі № 400/97-ВР, який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Пунктом 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР, якою визначено вичерпний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення Порядку суперечили вимогам Закону № 400/97-ВР у частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при вирішенні цього спору застосуванню підлягають положення Закону № 400/97-ВР, яким не передбачено сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування юридичними та фізичними особами при здійсненні операцій з придбання легкового автомобіля.

За правилами частини 3 статті 3 Закону № 400/97-ВР платники збору при відчуженні легкових автомобілів сплачують цей збір на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету, закріплено у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 (чинному на час виникнення спірних відносин), пунктами 3, 5 якого передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в цих органах, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету або поданням платника податків, зборів (обов'язкових платежів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» з огляду на коди бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11, органом, який забезпечує здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, визначено Пенсійний фонд України.

На підставі викладеного, збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, підлягає стягненню з Державного бюджету України через територіальні управління Державного казначейства України.

Приймаючи рішення про стягнення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України, суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості відповідача державний орган, уповноважений розпоряджатися державними коштами - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, а погодився з його участю у справі лише як третьої особи, у той час як зобов'язання за рішенням суду не можуть покладатися на осіб, які не є сторонами у справі.

Зі змісту статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Апеляційний суд на зазначене порушення уваги не звернув та не виправив його.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому і Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області - задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання дій неправомірними та стягнення коштів - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.