Справа № 826/19299/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року № 826/19299/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., при секретарі Хрімлі К.О., за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. від 11.02.2015р. №18-228/8464)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 17.06.2015 року в 11год. 04хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Національного Банку України (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати порушення прав, свобод і інтересів ОСОБА_1 з боку НБУ та протиправну бездіяльність Національного банку України його посадових осіб, Генерального департаменту банківського нагляду НБУ щодо не введення в ПАТ «Банк ФОРУМ» куратора НБУ, не призначення позапланової інспекційної перевірки банку після його придбання одноосібно у власність ОСОБА_5, не прийняття Рішення НБУ про віднесення банку «Форум» до проблемних з вимогою проведення розрахунків через консолідований кореспондентський рахунок в НБУ;

- стягнути з відповідача - суб'єкта владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 224009 (двісті двадцять чотири тисячі дев'ять) грн.59 коп., завданої його незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю, на користь ОСОБА_1 за рахунок держави на підставі довідки ліквідатора ФГВФО Соловйової Н.А. ПАТ «Банк Форум», по якій ОСОБА_1 визнаний кредитором банку з віднесенням до 4 черзі погашення боргу.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Позовні вимоги мотивовані тим, що НБУ був зобов'язаний відповідно до статті 67 закону України «Про банки та банківську діяльність» з серпня 2013 року призначати свого куратора в Банк Форум з часу придбання цього банку одноосібно ОСОБА_5 та призначити позапланову інспекційну перевірку банку. Цього не відбулося у 2013 році, що привело до швидкому виводу активів банку.

Також позивач зазначав, що Генеральний департамент банківського нагляду НБУ не відніс банк Форум до проблемного відповідно до п.2 статі 75 закону України «Про банки та банківську діяльність» при невиконанні банком Форум вимог вкладників по сплаті відсотків, в тому числі позивачу на протязі більш ніж один місяць з 01.01.2014 р., що свою чергу свідчить про порушення відповідачем законодавства, та як наслідок, порушення законних прав та інтересів позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності. Так, зазначив, що Національний банк України у межах спірних правовідносин діяв у повній відповідності до приписів чинного законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Завданням адміністративного суду у спірних правовідносинах є перевірка правомірності (легальності) дій відповідача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон про банки) та іншими законами України.

Основною функцією Національного банку, згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національний банк України» є забезпечення стабільності грошової одиниці України. На виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню стабільності банківської системи.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» здійснення Національним банком інших функцій, серед яких є функція банківського регулювання та нагляду

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Відповідно до частини сьомої статті 67 Закону про банки Національний банк України здійснює банківський нагляд на індивідуальній та консолідованій основі та застосовує заходи впливу за порушення вимог законодавства щодо банківської діяльності.

Статтею 73 Закону про банки встановлено, що у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких, зокрема, належить віднесення банку до категорії неплатоспроможного.

При цьому, Національний банк України, приймаючи відповідні рішення, діє з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту всіх вкладників та інших кредиторів банку.

Прийняття Національним банком рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, згідно із статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, що діяла протягом 2012-2014, є одним із заходів впливу, який застосовується до банку Національним банком за наявності підстав, визначених статтею 76 Закону про банки.

Повноваженнями приймати рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних Національний банк наділений лише після набрання з 22.09.2012 чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Згідно із частиною 2 статті 74 Закону про банки порядок застосування заходів впливу (санкцій), передбачених законом, встановлюються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України, зокрема Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 (далі - Положення №.346).

Пунктом 3.1 глави 3 розділу І Положенням № 346, у редакції, що діяла протягом 2012-2014 років, встановлено вичерпний перелік підстав застосування Національним банком заходів впливу, серед яких відсутні така підстава, як звернення громадян.

Так, Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, їх відокремленими підрозділами, філіями іноземних банків, банківськими групами, відповідальними особами банківських груп, іншими учасниками банківських груп чи іншими особами, які є об'єктом перевірки Національного банку згідно із Законом про банки (далі - банки), банківського законодавства на підставі результатів (матеріалів): інспекційних перевірок діяльності банків; - перевірок банків та/або безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу; - безвиїзного банківського нагляду за діяльністю банків; - аналізу дотримання банками вимог банківського законодавства з використанням статистичної звітності, щомісячних і щоденних балансів тощо; - перевірок діяльності банків аудиторськими фірмами, які мають право відповідно до законодавства України на проведення аудиторських перевірок банків; - перевірок дотримання банками валютного законодавства; - контролю за усуненням банками виявлених у їх діяльності порушень, відповідністю ділової репутації керівників банків вимогам законодавства України.

З системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що підставами застосування до банку заходи впливу є результати (матеріали) нагляду/контролю здійсненого Національним банком за діяльністю банку, оскільки Національний банк наділений виключними повноваженнями щодо визначення питань наявності) чи відсутності) ознак неплатоспроможності банку.

В межах судового розгляду справи встановлено, що Постанова Правління Національного банку України від 13.03.2014 № 135 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ» до категорії неплатоспроможних» прийнята за результатами аналізу даних статистичної звітності, що подавалася ПАТ «БАНК ФОРУМ» до Національного банку, якими встановлено зменшення розміру регулятивного капіталу та нормативів капіталу банку більше ніж до однієї третини від мінімального рівня, передбаченого Законом про банки та Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків, затвердженою постановою Правління Національного банку від 28.08.2001 № 368. Так, розмір регулятивного капіталу ПАТ «БАНК ФОРУМ» набув від'ємного значення "-" 66 034 тис. грн. і за станом на 11.03.2014 становив "-" 444 058 тис. грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 76 Закону про банки зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно - правовими актами Національного банку, є підставою для прийняття Національним банком рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 4 Закону процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банків, здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Відповідно до ч. З ст. 76 Закону про банки Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком, віднесеним до категорії неплатоспроможних, та перехідним банком, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначаються Законом.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку від 13.06.2014 № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ» (далі - Банк) виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.06.2014 № 49 про початок здійснення процедури ліквідації Банку.

Порядок здійснення Фондом ліквідаційної процедури банку, в тому числі черговість та порядок задоволення вимог до банку, врегульовано розд. VIII Закону.

Частиною сьомою статті 3 Закону встановлена заборона органам державної влади та Національному банку України втручатись в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

Як вбачається з доданих до адміністративного позову документів, кредиторські вимоги позивача до Банку визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку та віднесені до 4 черги погашення відповідно до ст. 52 Закону.

Зі змісту норм законодавства вбачається, що довідка про визнання позивача кредитором Банку, видані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку, є доказами захисту його прав, як вкладника Банку, а не доказами нанесення матеріальної шкоди, як стверджує позивач.

Щодо доводів позивача про протиправне не призначення позапланової інспекційної перевірки банку, суд зазначає наступне.

Національний банк України, відповідно до ст.ст. 71, 72 Закону про банки здійснює інспекційні перевірки банків та перевірки осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України.

Здійснення інспекційних перевірок банків регулюється ст. 71 Закону про банки та Положенням про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 № 276 (далі - Положення).

Згідно з ч. 6 ст. 71 Закону про банки перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік. Про проведення планової перевірки Національний банк України зобов'язаний повідомити банк не пізніше, ніж за 10 днів до його початку.

Національний банк України має право прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав. Таке рішення має бути підписане Головою Національного банку України або уповноваженою ним особою.

Підстави для про проведення позапланової інспекційної перевірки визначені у п. 1.8. гл. 1 Положення.

Таким чином, системний аналіз законодавства свідчить, що прийняття рішення про здійснення наглядових дій і застосування заходів впливу до банків та осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України є виключною компетенцією Національного банку України, що визначена актами законодавства України.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди також визнаються судом необґрунтованими, з огляду про наступне.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання такої відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Відсутність однієї із цих ознак виключає можливість застосування відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суб'єктами відповідальності за вищевказаною статтею ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до статті 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Проте, відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, а тому поширення на нього норм статті 1173 ЦК України є необґрунтованим.

Суд звертає увагу на те, що позивачем у ході судового розгляду справи не надано доказів, які б підтвердив дії чи бездіяльність Національного банку, які б спричинили заподіювання позивачу матеріальної шкоди.

Також у позові відсутні посилання на закони, підзаконні акти і докази, з яких вбачалась би неправомірність такої бездіяльності.

Положеннями статті 4 Закону «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

Зокрема, відповідно до статті 55 Закону про банки відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Суд приймає до уваги те, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів щодо бездіяльності Національного банку України, не зазначене, як саме, на думку позивача, повинен був діяти Національний банк України, та які саме дії Національний банк України неправомірно не виконав, як саме були порушені законні права та інтереси позивача з боку Національного банку України та в чому полягає причинний зв'язок між шкодою та поведінкою Національного банку України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що при здійсненні наглядових дій та застосуванні заходів впливу до ПАТ «БАНК ФОРУМ» Національний банк діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» та нормативно-правовими актами Національного банку, а відтак позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено відсутність протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М.Данилишин