Справа № 2а-1970/4252/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 876/7307/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області про зобов'язання виконати вимогу в частині,

в с т а н о в и в:

Державна фінансова інспекція в Тернопільській області 19.12.2012 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, в якому просила зобов'язати виконати в повному обсязі п.2 вимог, викладених в листі від 8 серпня 2012 року №19-08-12-15/5017, зокрема: вжити заходів щодо стягнення з суб'єктів господарювання, якими використовуються земельні ділянки без укладення договорів оренди та виготовлення правовстановлюючих документів в межах населеного пункту смт. Гусятин, сум плати за землю у розмірі 60 780 грн.

Позов мотивовано тим, що вимога є законною, оскільки об'єкт контролю не забезпечив вжиття всіх заходів для усунення виявлених у ході ревізії порушень та в добровільному порядку не вжив заходів щодо відшкодування збитків в повному об»ємі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року позов задоволено. Зобов'язано Гусятинську селищну раду виконати в повному обсязі п.2 вимог Держфінінспекції в Тернопільській області, викладених в листі від 8 серпня 2012 року №19-08-12-15/5017, зокрема: вжити заходів щодо стягнення з суб'єктів господарювання, якими використовуються земельні ділянки без укладення договорів оренди та виготовлення правовстановлюючих документів в межах населеного пункту смт. Гусятин, сум плати за землю у розмірі 60 780 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Гусятинська селищна рада Гусятинського району Тернопільської області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і провадження у справі закрити.

Апелянт зазначає, що вирішення питання щодо вжиття заходів із стягнення грошових коштів за використання земельних ділянок не належить до компетенції Гусятинської селищної ради. (ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (п.п.34,35)

Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а саме ст. ст.. 5,6 встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Законом України «Про плату за землю» встановлено, що контроль за правильністю обчислення і справляння податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Крім того, Гусятинська селищна рада не могла вжити заходів щодо стягнення з суб'єктів господарювання плати за землю у розмірі 60780 грн., так як суб'єктами господарювання не були ще виготовлені правовстановлюючі документи, а за відсутності таких і не можна укласти договори оренди.

В матеріалах справи відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участі, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області відповідно до п. 2.1. Плану роботи на II квартал 2012 року проведено ревізію Гусятинського селищного бюджету за період з 01.01.2009 по 01.06.2012 років, за наслідками якої складено акт від 01.08.2012 №08-22/16.

В ході ревізії встановлено, що за ревізійний період без укладання договорів оренди суб»єктами підприємницької діяльності фактично використовується 14612 м. кв. земель під господарськими будівлями в межах населеного пункту смт. Гусятин, чим порушено п. д, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст.206 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ та ч.1 ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535- на час його дії), де зазначено, що використання землі в Україні є платним.

Виходячи з вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» , ст. 21 Закону України «Про плату за землю» (на час його дії), п. 274.1 ст.274 , п. 288.5.1. ст. 288 Податкового кодексу України судом встановлено, що в результаті безоплатного використання земель вищевказаними суб'єктами господарювання, протягом ревізійного періоду місцевими бюджетами недоотримано коштів на загальну суму 62056,21 грн., в тому числі обласним бюджетом - 4524 грн., районним - 2714,97 грн., селищним - 54816,29 гривень.

Внаслідок допущеного порушення відповідними бюджетами завдано збитків на загальну суму 62056,21 гривень.

Вимогами від 08.08.2012 №19-08-12-15/5017 Держфінінспекцією, зобов'язано Гусятинську селищну раду виконати п.2 вимог - вжити заходів щодо стягнення з суб'єктів господарювання, якими використовуються земельні ділянки без укладення договорів оренди та виготовлення правовстановлюючих документів в межах населеного пункту смт. Гусятин, сум плати за землю у розмірі 62056,21 гривень.

Станом на дату написання позову залишок до відшкодування коштів становить 60780 гривень, у зв'язку із частковим погашенням суми плати за землю.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області є правомірними.

Не заперечуючи факту спричинення збитків відповідачу, колегія суддів вважає, що Державна фінансова інспекція в Тернопільській області обрала неправильний спосіб захисту для стягнення цих збитків, а тому ухвалене рішення суду є помилковим і підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 2 України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» ( далі Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За змістом пунктів 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких збитків, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи те, що Інспекція пред'явила позовну вимогу, яка не містить визначення конкретних осіб, до яких вимога має бути заявлена, немає посилань на конкретні дії, які мають бути здійснені, тобто обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, невірно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в частині скасування ухваленого рішення спростовують висновки суду і така підлягає частковому задоволенню, так як в даному випадку слід відмовити в задоволенні позовних вимог, а не закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 160 , 195, 197, 198 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року у справі №2а-1970/4252/12 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Тернопільській області відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук