Справа № 826/3405/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3405/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін О.А.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Оксененка О.М.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.04.2015 року №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому з урахуванням змін, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.04.2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року; за наслідками перевірки складено акт від 11 листопада 2014 року №3316/26-55-17-01-.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

- п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177 ПК України, оскільки позивачем не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2011 рік та несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік;

- підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 87679,95 грн, в тому числі за 2012 рік - 523,44 грн, 2013 рік - 87156,51 грн.

Згідно акту, позивачем не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2011 рік, та несвоєчасно подано декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік (подано 25.06.2014 року, в той час як граничний строк подачі 10.02.2014 року). Також, під час проведення перевірки встановлено розбіжність між даними перевірки та даними декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, що призвело до заниження валового доходу на загальну суму 515811,60 грн, в тому числі за 2012 рік - 3126,00 грн, за 2013 року - 512685,60 грн. Розбіжність між задекларованою сумою валового доходу за 2012 рік в сумі 3126,00 грн виникла у зв'язку із тим, що відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік (від 11.02.2013 року №) сума валового доходу зазначена в розмірі 514578,00 грн, в той час як відповідно до наданих до перевірки банківських виписок на розрахунковий рахунок позивачем за 2012 рік отримано виручку у розмірі 517704,00 грн. Розбіжність між задекларованою сумою валового доходу за 2013 рік в сумі 512685,60 грн виникла у зв'язку з тим, що відповідно до уточнюючої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік (від 12.08.2014 року №) сума валового доходу зазначена в розмірі 354267,40 грн, в той час як відповідно до наданих до перевірки банківських виписок на розрахунковий рахунок фізичної особи - підприємця у 2013 році отримано виручку у розмірі 866953,00 грн.

25 листопада 2014 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №, яким на підставі акту перевірки за порушення п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст 164, п. 177.2 ст. 177 ПК України позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110789,94 грн, у тому числі за основним платежем 87679,95 грн, штрафними (фінансовими) санкціями 23109,99 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення від 05 квітня 2015 року №, яким за порушення п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст 164, п. 177.2 ст. 177 ПК України позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 109939,94 грн, у тому числі за основним платежем 87679,95 грн, штрафними (фінансовими) санкціями 22259,99 грн.

Так, згідно рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.12.2014 року №452/0/26-15-10-08 про результати розгляду первинних скарг, факт несвоєчасного подання позивачем податкової звітності за 2013 рік не є повторним порушенням у розумінні абз 3 п. 120.1 ст. 120 ПК України, тому підлягають застосуванню штрафні санкції у розмірі 170,00 грн, а ні 1020,00 грн, відповідно загальна сума штрафних санкцій повинна складати 22259,99 грн. (23109,99 грн - 850,00 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки знайшли свого підтвердження, тому податкове повідомлення - рішення від 03.04.2015 року № є правомірним.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо встановлених в акті перевірки порушень позивачем підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 87679,95 грн, в тому числі за 2012 рік - 523,44 грн, 2013 рік - 87156,51 грн, колегією суддів встановлено наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, передбачений статтею 177 ПК України.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п. 177.1 статті).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 статті).

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 164.3 вказаної статті Кодексу визначено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Згідно пункту 167.1 статті 167 ПК України платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Під час апеляційного розгляду справи з метою забезпечення додержання вимог частини третьої статті 2 КАС України, з'ясування обставин, що мають значення для справи, колегією суддів було витребувано у позивача, зокрема, податкові декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, що зареєстрована контролюючим органом 11.02.2013 року за №, за 2013 рік, що зареєстрована контролюючим органом 25.06.2014 року №, та уточнюючу податкову декларацію за 2013 рік, що зареєстрована відповідачем 12.08.2014 року за №; у відповідача розрахунок встановлених розбіжностей валового доходу за 2012 рік у розмірі 3126,00 грн та за 2013 рік у розмірі 512685,60 грн.

Проте, позивачем вимоги колегії суддів виконані не були, запитувані декларації не надані.

Згідно акту перевірки, позивачем в податковій декларації від 11.02.2013 року № визначено загальний оподатковуваний дохід у сумі 514578,00 грн, згідно даних перевірки загальний оподатковуваний дохід складає 517704,00 грн, що призвело до розбіжностей у розмірі 3126,00 грн.

Згідно наданого відповідачем на вимогу колегії суддів розрахунку розбіжностей між задекларованою сумою валового доходу за 2012 рік, виписки по рахунку у банку - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ 9) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, розрахунку доходів і витрат ФО-П ОСОБА_2, контролюючим органом помилково взято до уваги надходження грошових коштів 31.10.2012 року у сумі 16000,00 грн, в той час як згідно виписку по рахунку у банку та розрахунку, що наданий позивачем, фактично надійшла сума 12873,60 грн (різниця між 16000,00 грн та 12873,60 грн складає 3126,00 грн).

Відповідно, контролюючим органом помилкового зроблено висновок про розбіжність між задекларованою сумою валового доходу за 2012 рік в сумі 3126,00 грн.

Стосовно встановлених відповідачем розбіжностей між задекларованою сумою валового доходу за 2013 рік, колегією суддів встановлено, що згідно акту перевірки позивачем в податковій декларації від 25.06.2014 року № та уточнюючому розрахунку від 12.08.2014 року №, визначено загальний оподатковуваний дохід у сумі 354267,40 грн, згідно даних перевірки загальний оподатковуваний дохід складає 866953,00 грн, що призвело до розбіжностей у розмірі 512685,60 грн.

Проте, згідно наданого відповідачем на вимогу колегії суддів розрахунку розбіжностей між задекларованою сумою валового доходу за 2013 рік, виписки по рахунку у банку - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ 9) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, розрахунку доходів і витрат ФО-П ОСОБА_2, контролюючим органом помилково взято до уваги надходження грошових коштів 10.01.2013 року у сумі 6000,00 грн, в той час як згідно виписку по рахунку у банку та розрахунку, що наданий позивачем, фактично надійшла сума 1408,1 грн. (різниця складає 4591,90 грн); 21.05.2013 року у сумі 73102,00 грн, в той час як фактично надійшла сума 65240,00 грн (різниця складає 7862,00 грн); 28.07.2013 року у сумі 17700,00 грн, в той час як фактично надійшла сума 16039,10 грн (різниця складає 1660,90 грн); 03.12.2013 року у сумі 16200,00 грн, в той час як фактично надійшла сума 8206,80 грн (різниця складає 8206,80 грн); 19.12.2013 року у сумі 8492,00 грн, в той час як фактично надійшла сума 6928,80 грн (різниця складає 1563,20 грн).

Разом з тим, згідно розрахунку доходів і витрат, що наданий позивачем, загальна сума оподаткованого доходу складає 843068,20 грн,

Також, згідно матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір банківського рахунку від 24.03.2011 року №03/81/20-26, відповідно до якого останній відкриває клієнту один або декілька поточних рахунків у національній та/або іноземній валютах, та здійснює розрахунково - касове обслуговування рахунку (ів) клієнта, а також надає клієнту комісійні та інші послуги, передбачені законодавством України та Тарифами Банку. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що клієнт зобов'язаний сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування рахунку (ів) та надання інших послуг за цим договором в розмірах, визначених Тарифами банку. Плата за касове обслуговування в національній та іноземних валютах, плата за розрахункове обслуговування в іноземній валюті та інші комісії Банку повинні сплачуватись клієнтом в день проведення операцій.

Згідно виписки по рахунку у банку - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ 9) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та розрахунку доходів і витрат, що наданий позивачем, загальна сума витрат на комісійну винагороду банку складає 26467,22 грн, відповідно, контролюючим органом помилкового зроблено висновок про розбіжність між задекларованою сумою валового доходу за 2013 рік в сумі 512685,60 грн, оскільки фактично вона складає 462333,58 грн.

Зазначене також не заперечується позивачем в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки акту перевірки про порушення позивачем підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 ПК України підтверджуються в частині заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 78596,71 грн за період 2013 року (17 відсотків від 462333,58 грн).

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно, податкове повідомлення - рішення від 05 квітня 2015 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 9083,24 грн (87679,95 грн - 78596,71 грн), за штрафними (фінансовими) санкціями - 2270,81 грн ( 9083,24 х 25 відсотків).

Щодо встановленого в акті перевірки порушення позивачем пункту 49.2, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.11 статті 177 ПК України у зв'язку із неподанням податкової декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік та несвоєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, колегією суддів встановлено наступне.

Пунктом 49.2 статті 49 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Згідно пункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб - підприємців податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.12.2014 року №452/0/26-15-10-08 про результати розгляду первинних скарг, факт несвоєчасного подання позивачем податкової звітності за 2013 рік не є повторним порушенням у розумінні абз 3 п. 120.1 ст. 120 ПК України, тому підлягають застосуванню штрафні санкції у розмірі 170,00 грн, а ні 1020,00 грн, відповідно загальна сума штрафних санкцій повинна складати 22259,99 грн. (23109,99 грн - 850,00 грн). Контролюючим органом за вказані порушення до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 340, 00 грн.

Згідно частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте, позивач в адміністративному позову та апеляційній скарзі не порушує питання щодо неправомірності застосованих штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 340,00 грн.

Щодо посилання позивача на те, що судом першої інстанції невірно зроблено розрахунок судових витрат, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат, тому відповідно до статті 169 КАС України позивач може звернутися до суду з заявою про виправлення допущених в судовому рішенні очевидної арифметичної помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.04.2015 року № Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в частині збільшеного грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11354,05 грн, в тому числі за основним платежем 9083,24 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2270,81 грн.

В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 26.06.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: О.М. Оксененко

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.