Справа № 802/817/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/817/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

23 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

представника апелянта:ОСОБА_2,

представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Степанівська сільська рада Теплицького району Вінницької області, відділ Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

18 червня 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява (вх.8826/15) від відділу Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області щодо розгляду вказаної справи без участі їхнього представника.

23 червня 2015 року на адресу суду надійшло заперечення (вх.9024/15) від Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, в якому просять апеляційну скаргу відхилити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні 23 червня 2015 року апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області заперечували проти апеляційної скарги та просили вимоги, що в ній викладені не задовольняти, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділ Держземагенства у Теплицькому районі Вінницької області в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи без їх участі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулась до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту) (а.с. 10-11).

Листом № 31-2-0.3-12768/2-14 від 30 грудня 2014 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до рішень колегії Держземагенства України від 14 жовтня 2014 року, які введені в дію наказом Держземагенства від 15 жовтня 2014 року № 328 щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністраМіністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_7 від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14, територіальним органам Держземагенства направлено запит до органів місцевого самоврядування щодо висловлення позиції про можливість надання такої земельної ділянки.

Відповідно до листа від 24.11.2014 року № 5683 відділ Держземагенства у Теплицькому районі повідомив, що Степанівська сільська рада не погоджує надання земельної ділянки, зазначеної у викопіюванні, доданому до клопотання, оскільки дана земельна ділянка планується для створення громадського пасовища і використовується жителями села Марківка для випасання худоби, у зв'язку з чим Головне управління Держземагенства у Вінницькій області не може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність (а.с. 9).

Не погоджуючись з даною відповіддю відповідача від 30.12.2014 року позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року в задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано главою 19 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України зазначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно до статті 118 Земельного Кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

В силу вимог положень ч. 6 даної статті зазначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_8 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно з пп. 6-1 п. 4 Положення Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

З аналізу наведених правових норм колегія сууддів дійшла до твердження, що оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, отже до компетенції Головного управління Держземагенства у Вінницькій області відноситься розгляд питання про надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність.

Також, суд апеляційної інстанції даючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити, що судом вірно було застосовано норми процесуального права виходячи з призми матеріального, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_7 від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14 (а.с. 67-68) Держземагентство України зобов'язано з метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями, подолання корупції та збільшення надходжень до місцевих бюджетів, підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування забезпечити у строк з 15.10.2014 року:

- обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою;

- надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (крім тих, що знаходяться у користуванні) для ведення фермерського господарства та особистого селянського господарства на конкурсній основі за результатами відкритих публічних земельних аукціонів;

- затвердження на регулярній основі та оприлюднення на офіційному сайті Держземагентства переліків земельних ділянок, що виставляються на земельні торги, за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб щодо таких земельних ділянок.

На виконання даного доручення відповідно до пункту 1 наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України" введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року (протокол засідання № 2) (а.с. 69-73), у відповідності до якого пунктом 2 визначено, що начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду клопотання ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відповідач виконував вимоги наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року та у відповідності до якого звернувся за відповідним погодженням до Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, за якою рахується спірна земельна ділянка як землі запасу.

Листом № 5683 від 24.11.2014 року відділ Держземагенства у Теплицькому районі повідомив, що Степанівська сільська рада не погоджує надання спірної земельної ділянки у власність, оскільки ця земельна ділянка планується для створення громадського пасовища і на даний час використовується жителями села Марківка для випасання худоби.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що вказане посилання відповідача у своїй відмові саме на положення наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року є помилковим, адже перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, тоді як така підстава для прийняття відповідного рішення відповідачем, нормами Земельного Кодексу України не передбачена.

Суд апеляційної інстанції також констатує той факт, що судом першої інстанції правомірно надана правова оцінка всім наявним обставинам та матеріалам вказаної справи, у зв'язку з чим суд при винесені оскаржуваного рішення дійшов до правильного висновку, а саме передумовою для відмови у наданні ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки стало порушення вимог встановлених нормами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Аргументовано керуючись принципом офіційного з'ясування усіх обставин справи, що передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, судом першої інстанції встановлено, що частина спірної земельної ділянки входить до прибережної захисної смуги річки Кублич.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України прибережні захисні смуги відносять до земель водного фонду.

Виходячи із змісту статті 59 ЗК України законодавцем встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, проте громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Громадянам та юридичним особам із земель водного фонду також можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Частиною 1 статті 61 ЗК України також передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

В призмі наведених правових норм колегія суддів дійшла до висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості надання земель прибережних захисних смуг у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства.

Також, як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 23.11.2013 року (а.с. 107-108), земельна ділянка кадастровий номер :01:000:0469 загальною площею 4,2686 га, до якої входить і спірна земельна ділянка площею 2,0 га, має обмеження у використанні прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах загальною площею 1,209 га.

При цьому з кадастрового плану земельної ділянки (а.с. 109) слідує, що її значна частина охоплюється прибережною захисною смугою. Вказана обставина не відображена на викопіюванні з плану землекористування Степанівської сільської ради, наданому позивачу ОСОБА_6 разом із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 11).

Тобто, місце розташування спірної земельної ділянки в тих межах, в яких воно визначено у викопіюванні до клопотання позивача від 14.11.2014 року, не відповідає вимогам Земельного кодексу України та Водного кодексу України, що свідчить про наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При аналізі вищезазначених обставин колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області у наданні ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області правомірно та обгрунтовано відмовлено у наданні ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (за межами населеного пункту), тобто відповідач діяв в спосіб та в межах, визначених Конституцією України та Законами України.

В силу вимог ст. 71 КАС України, позивачем не доведено, а в суді апеляційної інстанції знайшло своє підтвердження обгрунтованість дій Головного управління Держземагенства у Вінницькій області.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в повній мірі належно надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 червня 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М.

ОСОБА_9