Справа № 826/9084/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2015 року № 826/9084/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до 1. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві 2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Рябого Дмитра Сергійовича
про визнання протиправним та скасування рішення від 08 квітня 2015 року № 20596301 та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18 травня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправним та скасування Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20596301 від 08 квітня 2015 року (далі - оскаржуване рішення), винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Рябим Дмитром Сергійовичем (далі - держреєстратор, відповідач 2);

- зобов'язання Головного управління юстиції у місті Києві в особі Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач 1) відповідно до заяви № 8434878 від 07.10.2014 та доданих до неї документів вжити заходів щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності з видачею свідоцтва про право власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є необґрунтованим та незаконним, з огляду на те, що на виконання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2014 № 16734162 нею були подані всі необхідні документи. Втім, незважаючи на наявність всіх необхідних документів для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, держреєстратором було прийнято оскаржуване рішення.

Позивач вважає, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Рябий Д.С. діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, для повного захисту порушених прав, свобод та інтересів, позивач вважає за необхідне зобов'язати відповідач 1 відповідно до заяви № 8434878 від 07.10.2014 та доданих до неї документів вжити заходів щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності з видачею свідоцтва про право власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

11 червня 2015 року представником Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві надані суду письмові заперечення, в яких він зазначає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем від 08.04.2015 № 20596301 прийняте держреєстратором на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач 1 вказує на те, що держреєстратор встановивши відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, правомірно своїм рішенням зупинив розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивачем було донесено необхідний документ.

У той же час, держреєстратором до Департаменту містобудування та архітектури був направлений запит про надання інформації щодо того чи присвоювалась об'єкту нерухомого майна, що розміщений у АДРЕСА_1, адреса та на підставі яких документів, чи надавалися ОСОБА_1 дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та чи наявні містобудівельні умови та обмеження на реконструкцію приміщень нежитлової будівлі по АДРЕСА_1

Отримавши відповідь, якою Департамент містобудування та архітектури підтвердив, що не присвоював адреси АДРЕСА_1, дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не надавалось, містобудівних умов по АДРЕСА_1 не реєструвалось, держреєстратор правомірно відмовив у державній реєстрації права власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за позивачем.

Крім того, відповідач 1 вказує, що подані копії рішення суду не були засвідчені в установленому законом порядку, оскільки була надана копія з копії, що суперечить п. 77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 30.11.2011 № 1242.

Крім того, на думку відповідача 1, за відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідної реєстраційної служби за місцезнаходженням нерухомого майна, державний реєстратор не праві переглядати документи та/або приймати будь-яке рішення щодо реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В наданих письмових запереченнях, представник відповідача 1 просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідач 2 своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався. В судовому засіданні представник відповідача 2 проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та пакетом документів для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на будівлю АДРЕСА_1 після проведеної реконструкції.

Вказана заява була прийнята та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.10.2014 10:59:52 за реєстраційним номером 8434878, що підтверджується карткою прийому заяви № 16296696.

Розглянувши вказану вище заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, посадова особа відповідача 1 встановила відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

В зв'язку з цим, 24.10.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кендзьорою Вікторією Ярославівною прийнято Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16734162 (далі - Рішення № 16734162).

Посадовою особою відповідача 1 було встановлено відсутність документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

03 листопада 2014 року заявником було додано довідку про показники об'єкта нерухомого майна від 30.09.2014, видану ПП «Ріелті Груп», якою підтверджувалося що реконструкція відбулась без змін зовнішніх геометричних форм та розмірів фундаменту будівлі, що підтверджується карткою прийому заяви № 16296696.

У той же час, як встановлено судом, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кендзьорою В.Я. на адресу Департаменту містобудування та архітектури були направлені запити від 24.10.2014, від 25.02.2015 та від 26.02.2015 за № 8434878 з проханням надати інформацію стосовно того, чи присвоювалась об'єкту нерухомого майна, що розміщений у АДРЕСА_1, адреса та на підставі яких документів, чи надавалися ОСОБА_1 дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та чи наявні містобудівельні умови та обмеження на реконструкцію приміщень нежитлової будівлі по АДРЕСА_1

Листом від 06.04.2015 вих. № 4140/0/062/27-15 Департамент містобудування та архітектури повідомив Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві про те, що він не присвоював поштової адреси АДРЕСА_1, дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не надавались, містобудівні умови та обмеження на реконструкцію приміщень нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 не реєструвались.

08 квітня 2015 року держреєстратором прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20596301 (далі - Рішення № 20596301).

Вказаним Рішенням № 20596301, позивачу відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Незгода з зазначеним вище Рішенням № 20596301 та необхідністю вчинення відповідачем 1 певних дій обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 (далі - Типова інструкція № 1242).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

По умовам п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Приписами частини другої статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону № 1952-IV разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV).

В ст. 24 Закону № 1952-IV визначені підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, законодавством у сфері державної реєстрації прав встановлено необхідність подання копій документів, необхідних для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок № 868.

Згідно з п. 16 Порядку № 868 (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

У разі коли заявник особисто отримує рішення про зупинення розгляду заяви, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. На примірнику рішення, що залишається для формування реєстраційної або облікової справи, проставляються дата його отримання та підпис заявника.

Заявник усуває обставини, що були підставою для прийняття державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви, у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з моменту отримання відповідного рішення.

Державний реєстратор з моменту усунення обставин, що були підставою для прийняття ним рішення про зупинення розгляду заяви, приймає рішення про відновлення її розгляду. Перебіг строку державної реєстрації продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про відновлення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові.

У разі коли заявник особисто отримує рішення про відновлення розгляду заяви, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. На примірнику рішення, що залишається для формування реєстраційної або облікової справи, проставляються дата його отримання та підпис заявника.

Якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

В п. 20 Порядку № 868 визначено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно з п. 28 Порядку № 868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приписами п. 49 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає, зокрема, документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані).

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що згідно картки прийому заяви № 16296696 від 07.10.2014 заявником разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були подані наступні документи:

- технічний паспорт, та його копію, від 30.09.2014, виданий ПП «Ріелті Груп»;

- декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 24.07.2014, видану Інспекцією ДАБК у місті Києві;

- декларацію про початок виконання будівельних робіт від 09.07.2014, видану Інспекцією ДАБК у місті Києві;

- копію з копії ухвали Дніпровського районного суду від 11.02.2014 по справі № 755/1047/14-ц;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та його копію № 19068543 від 17.03.2014;

- копію з копії ухвали Дніпровського районного суду від 07.03.2014 по cправі № 755/1047/14-ц;

- акт прийому-передачі від 27.02.2014 р.

Встановивши відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком № 868, а саме: документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кендзьорою Вікторією Ярославівною 24.10.2014 було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (Рішення № 16734162).

03 листопада 2014 року позивачем посадовій особі відповідача 1 була подана довідка ПП «Ріелті Груп» про показники об'єкта нерухомого майна від 30.09.2014, в якій зокрема зазначалось, що реконструкція відбулась без змін зовнішніх геометричних форм та розмірів фундаменту будівлі, про що свідчать дані картки прийому заяви № 16296696.

У той же час, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Кендзьорою В.Я. у відповідності до приписів п. 8 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV, якими визначено, що державний реєстратор у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, були на адресу Департаменту містобудування та архітектури направлені запити від 24.10.2014, 25.02.2015 та від 26.02.2015 за № 8434878 з проханням надання інформації стосовно того, чи присвоювалась об'єкту нерухомого майна, що розміщений у АДРЕСА_1, адреса та на підставі яких документів; чи надавалися ОСОБА_1 дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та чи наявні містобудівельні умови та обмеження на реконструкцію приміщень нежитлової будівлі по АДРЕСА_1

У відповідь на вказані вище запити, Департамент містобудування та архітектури своїм листом від 06.04.2015 вих. № 4140/0/062/27-15 повідомив Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві про те, що він не присвоював поштової адреси АДРЕСА_1, дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не надавались, містобудівні умови та обмеження на реконструкцію приміщень нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 не реєструвались.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 13 Порядку № 868 заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом шостим Порядку № 868 визначено, що документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно з п. 77 Типової інструкції № 1242 напис про засвідчення документа складається із слів «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа «Підпис», наприклад:

Згідно з оригіналом

Провідний спеціаліст відділу організації діловодства підпис ініціали (ініціал імені), прізвище

Дата

Напис про засвідчення копії скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи (без зображення герба) або печаткою структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) установи.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що подані заявником копії рішень суду були надані як копія з копії, що суперечить приписам п. 77 Типової інструкції № 1242, а отже, не були засвідченими в установленому законом порядку.

Вказане вище стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення (Рішення № 20596301).

Окрім цього, суд зазначає, що рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявником оскаржено не було, що свідчить про його згоду з відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком № 868.

З підстав того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV).

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Водночас, суд зазначає, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема з підстави, зазначеної в п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 3 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наявне в матеріалах справи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.09.2014 № 15987003, яким у свій час ОСОБА_1 вже було відмовлено в державній реєстрації права власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з підстав п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, зокрема в якому зазначено, що право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.02.2014 на підставі правовстановлюючих документів, за поштовою адресою: АДРЕСА_1. Але в наданому технічному паспорті який виготовлено станом на 05.09.2014 наявна примітка, що розпорядження про присвоєння поштової адреси не надано. Також, наявна примітка стосовно документу про відведення земельної ділянки.

Стосовно вимоги позивача, заявленої до відповідача 1 про зобов'язання відповідно до заяви № 8434878 від 07.10.2014 та доданих до неї документів вжити заходів щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності з видачею свідоцтва про право власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає що вона є похідною вимогою від попередньої, в задоволенні якої судом відмовлено, а тому, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, в задоволенні яких має бути відмовлено.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене вище, керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко