Справа № 2-а-9248/09/0470
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2015 рокусправа № 2-а-9248/09/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року

по адміністративній справі за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів до ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 обласне відділення ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів (далі ОСОБА_1) 05.09.2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (далі по тексту ДП Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот»), в якому просив суд стягнути з ДП Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» на користь ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції у розмірі 154822,26 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарські санкції у розмірі 5573,70 грн.

Відповідач ДП Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» заперечував проти адміністративного позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно ст.41 КАС України, не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) ДП Дніпропетровський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» становить 485 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 13 осіб. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 19 осіб. Таким чином, незайнятими інвалідами на підприємстві були 6 робочих місць.

Відповідно ч. 1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.20 цього Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Статтею 20 вищевказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. ГІри цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського Кодексу України.

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

В силу ст.238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням ОСОБА_1, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення ОСОБА_1, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що покладення на підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, які використовують найману працю, обов'язку працевлаштування інвалідів, передбачає виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, створення для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших соціально-економічних гарантій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що наказом по підприємству відповідача №

993 від 29.12.2007 року було визначено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 20 робочих місць, які були атестовані постійно діючою комісією, створеною на підставі наказу № 994 від 29.12.2007 року «Про створення постійно діючої комісії для атестації робочих місць інвалідів на 2008 рік» за участю представників підприємства та профсоюзної організації.

В 2008 році відповідач надавав центру зайнятості АНД району м. Дніпропетровська про аявність вакансій, складені за формою № 3-ПН, в яких повідомляв про кількість вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів (копії звітів станом на 29.05.2008 pоку, 22.07.2008 pоку, 20.08.2008 pоку, 20.10.2008 pоку, з відмітками центру зайнятості АНД району м. Дніпропетровськ). Крім того, відповідач розмістив оголошення про наявність вакансій інвалідів у газеті «Днепровская неделя» від 11.06.2008 року.

Про наявність вакансій для інвалідів на підприємстві відповідач звертався листом від 30.05.2008 року до Управління праці та соціального захисту населення АНД району м. Дніпропетровська та листом від 30.05.2008 року до позивача.

Однак, центром зайнятості АНД району м. Дніпропетровська у 2008 році не було направлено на підприємство відповідача жодного інваліда.

Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновком суду першої інстанції, що підприємство вжило всі можливі заходи щодо повідомлення про наявність вільних робочих місць на підприємстві, виділених для працевлаштування інвалідів.

Доводами апеляційної скарги вказані обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення ОСОБА_1 соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова