Справа № 2а-25/10
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 62581/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, яким просив скасувати рішення відповідача від 28.07.2009 року № 191 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Виконавчого комітету Коломийської міської ради від 26.05.2009 року «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_2».

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, оскільки воно прийняте на підставі розглянутої заяви та пояснень матері дитини ОСОБА_3, відсутністю її заперечень щодо участі батька позивача по справі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, розглянутої пропозиції комісії з питань захисту прав дитини з врахуванням інтересів дитини, а також, що з часу прийняття оскаржуваного рішення позивач не намагався спілкуватися з дитиною, в даний час позивач безперешкодно спілкується з дочкою, що він підтвердив у судовому засіданні.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач порушив вимоги ст. ст. 8, 9, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», п. п. 7, 8 Положення про комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Коломийської міської ради, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Зокрема, відповідач не надавав відповіді на його усні і письмові звернення, копії протоколів засідань опікунської ради, а надані письмові відповіді були необґрунтованими. Також, на думку позивача, скасування раніше встановленого графіка спілкування з дочкою позбавило його можливості спілкування з нею без визначених способів участі його як батька у вихованні дитини.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 26.05.2009 року № 135 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_2», йому було встановлено відповідні дні і години для участі у вихованні і спілкуванні з донькою.

Однак за заявою матері дитини Виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області 28.07.2009 року прийняв рішення № 191, яким визнав таким, що втратило чинність зазнане вище рішення від 26.05.2009 року № 135.

Позивач вважає рішення від 28.07.2009 року № 191 незаконним і просить його скасувати.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним.

Однак суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Водночас, оцінивши суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 виник спір з приводу визначення способу участі позивача як батька у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_2, тобто в даному випадку існує спір про право, який випливає із сімейних правовідносин.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

А відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства спори щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності в розумінні наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, а врегульовує сімейні правовідносини, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, даний спір є цивільно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з ч. 1 ст. 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2010 року у справі № 2а-25/10/0909 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішення скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 08.06.2015 року