Справа № 816/1534/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. ПолтаваСправа №816/1534/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2015 року Спільне підприємство "Полтавська газонафтова компанія" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування суми надміру сплаченого податку на прибуток у зв'язку зі сплатою авансових внесків при виплаті дивідендів у 2014 році (54743286 грн) у зменшення авансових внесків з податку на прибуток за жовтень 2015 року-травень 2016 року; зобов'язання зарахувати суми надміру сплаченого податку на прибуток у зв'язку зі сплатою авансових внесків при виплаті дивідендів у 2014 році (54743286 грн) у зменшення авансових внесків з податку на прибуток за жовтень 2015 року-травень 2016 року зі здійсненням відповідних коригувань даних в інтегрованій картці платника податків СП "Полтавська газонафтова компанія".

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в силу положень абзацу 5 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України СП "Полтавська газонафтова компанія" має право зменшити суму щомісячних авансових внесків з податку на прибуток на суму сплачених дивідендних авансових внесків з податку (у тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів). На думку позивача, оскільки щомісячні авансові внески і дивідендні авансові внески є за своєю суттю платежами з одного податку - податку на прибуток, сума надміру сплаченого податку на прибуток у зв'язку зі сплатою дивідендних авансових внесків повинна зараховуватись у рахунок зобов'язань зі сплати щомісячних авансових внесків з цього податку автоматично, тобто, без подання відповідної заяви платником податків. Однак, відповідач, відмовив СП "Полтавська газонафтова компанія" у зарахуванні дивідендних авансових внесків за 2014 рік (54743286,00 грн) у рахунок зобов'язань зі сплати щомісячних авансових внесків за: жовтень 2015 року у сумі 3428371,00 грн, листопад 2015 року у сумі 4909466,00 грн, грудень 2015 року у сумі 4909466,00 грн, січень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, лютий 2016 року у сумі 4909466,00 грн, березень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, квітень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, травень 2016 року у сумі 4909466,00 грн. Залишок незарахованих авансових внесків у сумі 16948653,00 грн залишаються на наступні періоди.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи /а.с. 132/.

У своїх письмових запереченнях зазначав, що сума авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді зараховується у зменшення сум нарахованого податкового зобовязання з податку на прибуток у декларації за підсумками звітного періоду з перенесенням суми перевищення до складу наступних податкових періодів. При цьому, сума неврахованого, у зменшення нарахованої суми податкових зобовязань з податку на прибуток, залишку авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді не формує надміру сплачену суму податку у звітному періоді згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, а акумулюється у декларації звітного періоду та переноситься на зменшення податкових зобовязань з податку на прибуток наступних податкових періодів.

Згідно частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи по суті, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за даної явки та наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що СП "Полтавська газонафтова компанія" 19 березня 2015 року подано до Центрального офісу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік /а.с. 15-18/, у рядку 22 якої вказано суму нарахованого авансового внеску у звязку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), нараховану за результатами останнього календарного кварталу звітного (податкового) періоду, що має бути сплачена за місцезнаходженням юридичної особи у розмірі 54743286,00 грн.

Спір щодо правильності розрахунку суми авансових внесків у звязку із виплатою дивідендів та сплати позивачем вказаної суми коштів до бюджету між сторонами відсутній.

Позивач листом від 20 березня 2015 року за вих. №320-Б звернувся до відповідача із заявою про зарахування дивідендних авансових внесків за 2014 рік (54743286,00 грн) у рахунок зобов'язань зі сплати щомісячних авансових внесків за: жовтень 2015 року у сумі 3428371,00 грн, листопад 2015 року у сумі 4909466,00 грн, грудень 2015 року у сумі 4909466,00 грн, січень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, лютий 2016 року у сумі 4909466,00 грн, березень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, квітень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, травень 2016 року у сумі 4909466,00 грн. Залишок незарахованих авансових внесків у сумі 16948653,00 грн залишаються на наступні періоди /а.с. 14/.

Листом від 16 квітня 2015 року №9648/10/28-10-20-3-20 відповідач повідомив СП "Полтавська газонафтова компанія" про лист Міністерства доходів і зборів України №3194/7/99-99-19-03-01-17 від 07 лютого 2014 року, у якому зазначається про неможливість врахування дивідендних авансових внесків у зменшення податку на прибуток (рядок 13.5.1 Додатку ЗП до декларації з податку на прибуток), якщо сума такого податку дорівнює чи є менше суми щомісячних авансових внесків, сплачених впродовж звітного періоду (рядок 13.7 Додатку ЗП до декларації з податку на прибуток) /а.с. 12-13/.

Не погоджуючись з наведеними доводами контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 153.3.3 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Наведені положення Податкового кодексу України містять чіткий алгоритм обліку сум авансових внесків, сплачених у зв'язку з нарахуванням дивідендів у звітному періоді.

Так, платник податків, обчисливши суму нарахованого податку на прибуток за звітний період, повинен зменшити його на суму сплачених авансових внесків у зв'язку з виплатою дивідендів.

У разі, якщо платник податків отримує відємне значення, тобто сума авансових внесків у звязку з виплатою дивідендів перевищує суму нарахованого податку на прибуток (значення рядка 11 декларації), таку різницю платник має право перенести на зменшення податкових зобовязань у наступних звітних періодах.

При цьому, сума авансових внесків при виплаті дивідендів, на яку зменшується нарахований за результатами року податок, відображається у рядку 13.5.1 додатку ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємства, а сума перевищення, що переноситься на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів, - у рядку 13.5.2 додатку ЗП декларації.

Саме таким чином і діяв позивач, зазначивши суму авансів, сплачених при виплаті дивідендів (54743286,00 грн) у рядку 13.5.1 декларації, у результаті чого зазначена сума зменшила податкові зобов'язання позивача, нараховані за результатами 2014 року у рядку 11 декларації (58913586,00 грн).

Відповідно до абзаців 5, 6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Враховуючи наведене вище, сума авансових внесків, сплачених позивачем при виплаті дивідендів, у розмірі 54743286,00 грн може бути використана платником податків на зменшення авансових внесків з податку на прибуток майбутніх податкових періодів, зокрема, у жовтні 2015 року-травні 2016 року.

Як підтверджено залученою до матеріалів справи копією податкової декларації з податку на прибуток СП "Полтавська газонафтова компанія" за 2014 рік, розмір авансового внеску зі сплати податку на прибуток протягом листопада 2015 року-травня 2016 року становить 4909466,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що викладене у заяві від 20 березня 2015 року за вих. №320-Б прохання про зарахування дивідендних авансових внесків за 2014 рік (54743286,00 грн) у рахунок зобов'язань зі сплати щомісячних авансових внесків за:жовтень 2015 року у сумі 3428371,00 грн, листопад 2015 року у сумі 4909466,00 грн, грудень 2015 року у сумі 4909466,00 грн, січень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, лютий 2016 року у сумі 4909466,00 грн, березень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, квітень 2016 року у сумі 4909466,00 грн, травень 2016 року у сумі 4909466,00 грн; залишок незарахованих авансових внесків у сумі 16948653,00 грн залишаються на наступні періоди є правомірним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України у справі №826/4492/14 /а.с. 136-140/.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що податкова декларація з податку на прибуток СП "Полтавська газонафтова компанія" за 2014 рік прийнята контролюючим органом без зауважень, відомості про встановлені в ході проведення камеральної перевірки податкової звітності порушення у матеріалах справи відсутні.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції листом Міністерства доходів і зборів України від 07 лютого 2014 року №3194/7/99-99-19-03-01-17 "Про подання податкової звітності з податку на прибуток за 2013 рік" суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначений лист не є нормативно-правовим актом, а тому, не є обов'язковим до застосування.

Крім того, у даному листі зазначено про декларацію з податку на прибуток підприємства, форму якої затверджено наказом Мінфіну від 28 вересня 2011 року №1213, тоді як позивачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства, форму якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року №872.

Крім того, зазначений лист не може встановлювати будь-яких обмежень для платника податків щодо реалізації ним норм підпункту 153.3.4. пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України. А, у разі коли норма Податкового кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то у відповідності до вимог пунктів 4.1.4., 56.21. Податкового кодексу України, рішення приймається на користь платника податків.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належних доказів в обґрунтування власної позиції щодо спірних відносин суду не надав.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача. Таким чином, позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків щодо незарахування суми надміру сплаченого податку на прибуток у зв'язку зі сплатою авансових внесків при виплаті дивідендів у 2014 році (54743286 грн) у зменшення авансових внесків з податку на прибуток за жовтень 2015 року-травень 2016 року.

Зобов'язати Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків зарахувати суми надміру сплаченого податку на прибуток у зв'язку зі сплатою авансових внесків при виплаті дивідендів у 2014 році (54743286 грн) у зменшення авансових внесків з податку на прибуток за жовтень 2015 року-травень 2016 року зі здійсненням відповідних коригувань даних в інтегрованій картці платника податків СП "Полтавська газонафтова компанія".

Стягнути з Державного бюджету України на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова