Справа № 2а-207/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Київ К/9991/30253/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Самшит" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 у справі № 2а-207/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Самшит"

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва,

до Державної податкової адміністрації в Миколаївській області

про визнання дій протиправними, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду оскаржено рішення від 13.10.2009 № , № , яким йому державним податковим органом донараховано фінансові санкції у розмірах 9 580,00 грн. та 91 845,00 грн. відповідно за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача процедури проведення перевірки, а відтак, на думку позивача, рішення прийняті за наслідками такої перевірки є неправомірним.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.05.2010 позовні вимоги задоволено частково: рішення № визнано протиправним та скасовано, рішення № - в частині визначення позивачеві фінансових санкцій у сумі 1 020,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 20.12.2011 судове рішення першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де порушує питання скасувати зазначене судове рішення, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі судове рішення першої інстанції. При цьому вказується на ті ж підстави, що і у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено планову перевірку господарської одиниці - магазину позивача щодо дотримання господарюючим суб'єктом порядку проведення розрахунків за товар (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. За підсумками вказаної перевірки складено акт від 28.09.2009, в якому зазначено про ряд допущених з боку позивача порушень Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР), зокрема пунктів 3, 9, 13 ст. 3, що полягало у використанні незареєстрованої належним чином книги обліку розрахункових операцій (далі - КОРО), відсутності щоденного друкування Z- звіту за 09.09.2009 і 26.09.2009 та незабезпеченні відповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, на суму 1 712,00 грн. Також перевіркою встановлено порушення позивачем п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637) внаслідок неоприбуткування готівки у повній сумі її фактичного надходження (18 369,00 грн.) у книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) на підставі Z-звітів у період з 10.09.2009 по 27.09.2009.

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом було ухвалено оскаржувані рішення.

Так, планові і позапланові перевірки реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО), що проводяться податковими органами, для цілей Закону України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" вважаються позаплановими (про що прямо означається в ч. 7 ст. 111 Закону № 509-XII).

Це, у свою чергу, означає, що на такі (як планові, так і позапланові) перевірки поширюються "процедурні" правила проведення позапланових перевірок, передбачені ст. 11 Закону № 509-XII. Тому, посадові особи податкового органу мають право приступити до проведення як планових, так і позапланових перевірок РРО за умови надання суб'єкту господарювання під розпис: направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки. При цьому обидва документи має бути оформлено відповідно до вимог, установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

У разі невиконання працівником податкового органу зазначених вимог Закону платник податків має право не допустити працівника до проведення цієї перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може реалізувати своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється органом державної податкової служби.

Таким чином, розв'язуючи спір, суд апеляційної інстанції правомірно відхилив посилання позивача про порушення порядку проведення перевірки, оскільки працівники податкового органу були допущені до проведення перевірки, на користь чого свідчить факт підписання завідуючою магазину акту перевірки без будь - яких зауважень.

Стосовно вирішення спору по суті виявлених порушень Закону від 06.07.1995 № 265/95-ВР та Положення № 637 слід зазначити наступне.

Згідно п. 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі облік розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення № 637 готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день її одержання) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Тобто Положення № 637 місце проведення розрахунків з використанням РРО (магазин чи іншу торгову точку) і касу підприємства в звичному нам розумінні розглядає як дві різні каси. Надходження готівки від покупця з фіксуванням її через РРО і видачею чека є оприбуткуванням готівки в касу. Надходження готівки від покупця до каси з видачею йому квитанції до прибуткового касового ордеру в дозволених випадках (ст. 9 Закону № 265/95-ВР) є її оприбуткуванням в касі. І здача виторгу, зафіксованого РРО, до каси підприємства є її оприбуткуванням в касі підприємства.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95-ВР та п. 1.2 Положення № 637 КОРО - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність законодавчо встановлених послідовних дій, а саме: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО.

Таким чином, невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/96 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України. Так, у справі № 21-247а13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтова група - Техно-Нафта" до Державної податкової інспекції у Глибоцькому районі Чернівецької області Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення у своєму рішенні від 15.10.2013 Суд зазначив, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій пункту 1 Указу № 436/95).

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем щоденний запис надходження готівки у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків здійснено не було, що також не заперечується Товариством з посиланням на здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

З огляду на вищезазначене та враховуючи приписи Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984), згідно яких акт, складений фахівцями органу податкової служби за результатами перевірки Підприємця, є належним доказом, який підтверджує факти допущених позивачем правопорушень, та факт підписання акту перевірки з боку позивача без зауважень, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, про правомірність застосування фінансових санкцій до позивача за несвоєчасне оприбуткування готівки в касі.

З тих же підстав (акт перевірки як доказ правопорушення) та враховуючи вимоги п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, згідно яких суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій, а також передбачену п. 3 ст. 17 Закону № 265/95-ВР відповідальність у разі використання незареєстрованої належним чином КОРО, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову щодо скасування застосованих до позивача фінансових санкцій за використання незареєстрованої належним чином КОРО та відсутність щоденного друкування Z- звіту за 09.09.2009 і 26.09.2009.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають суду касаційної інстанції підстав для висновків, які б спростовували правову позицію суду апеляційної інстанції.

Щодо скасування рішення податкової служби в частині застосування фінансових санкцій на суму 8 560,00 грн., то в цій частині постанова суду першої інстанції, залишена без змін апеляційним судом, не оскаржена сторонами, відповідає закону і залишається без змін з мотивів, наведених у постанові.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Самшит" відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 у справі № 2а-207/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко