Справа № 335/10532/13-а(2а/335/272/2013)
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/14466/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торговельна компанія «Квант Плюс» до Запорізької міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізки» ЛТД, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», про скасування окремих положень рішення, що переглядається за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торговельна компанія «Квант Плюс» на постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 3 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ТОВ «Виробничо-торговельна компанія «Квант Плюс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Запорізької міської ради, треті особи: ТОВ «Фірма «Берізки» ЛТД, ПАТ «Укрнафта», про скасування окремих положень рішення.

Зазначали, що спірними пунктами 2 та 3 резолютивної частини рішення Запорізької міської ради від 26 червня 2012 року № 37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27 листопада 2011 року № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» (далі - рішення № 37) зобов'язано орендарів земельних ділянок, у яких розмір орендної плати у договорі оренди землі не відповідає цьому рішенню або розрахований без урахування рішення міської ради від 3 березня 2008 року № 79 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» укласти додаткові угоди на збільшення орендної плати, а профільному управлінню міської ради доручено провести претензійно-судову роботу з орендарями з метою приведення розміру орендної плати за землю у відповідність до такого рішення.

Посилаючись на протиправне підвищення Запорізькою міською радою розміру орендної плати за землю, якою Товариство добросовісно користується і сплачує кошти до бюджету відповідно до договору оренди, просило скасувати пункти 2 та 3 рішення № 37.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 3 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що на підставі рішення Запорізької міської ради від 20 травня 2005 року № 44/29 між Товариством (орендар) та Запорізькою міською радою (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки від 8 червня 2005 року, яким позивачу передано в оренду земельну ділянку площею 0,3949 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Східна, 9. Пунктами 9 та 10 договору визначено, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 13070,40 грн за календарний рік (в цінах 2005 року), обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

3 березня 2008 року Запорізькою міською радою прийнято рішення № 79 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яким затверджено: технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Українським ДНДІПМ «Дніпромісто» (пункт 1), базову вартість 1 кв.м землі у розмірі 190,18 грн із врахуванням індексації станом на 1 січня 2008 року (пункт 3). Рішенням впроваджено нове оподаткування земель міста Запоріжжя, виходячи з нової нормативної грошової оцінки (пункт 7).

У зв'язку з прийняттям Податкового Кодексу України (далі - ПК України) та його імплементації, 27 липня 2011 року Запорізькою міською радою прийнято рішення № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» (далі - рішення № 16), яким затверджено розміри орендної плати за земельні ділянки з огляду на їх функціональне призначення.

У зв'язку з неприведенням існуючих договорів оренди земельних ділянок у відповідність до вимог ПК України та не виконанням рішення № 16, Запорізькою міською радою 26 червня 2012 року прийнято рішення № 37 і зобов'язано орендарів земельних ділянок, у яких договорами оренди встановлений інший розмір орендної плати ніж визначено рішеннями № 16, укласти додаткові угоди на збільшення орендної плати (пункт 2); доручено управлінню з питань земельних відносин міської ради провести претензійно-судову роботу з орендарями, з якими укладені договори оренди земельної ділянки, визначені пунктами 2, 3, 8, 9, 10 додатку до рішення з метою приведення орендної плати за землю у відповідність доданого рішення (пункт 3).

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що Запорізька міська рада відповідно до норм податкового та земельного законодавства, в межах наданих повноважень, рішенням № 37 привела відносини за договорами оренди землі у відповідність з нормами, що регулюють оренду землі та її використання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу передбачено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК України; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міської ради належить вирішення відповідно до законодавства питань регулювання земельних відносин. Ці питання міська рада розглядає виключно на пленарних засіданнях.

Отже, як орендодавець земельних ділянок та сторона в договорах оренди землі, міська рада не інакше як своїм рішенням може вирішувати питання розмірів орендної плати, у тому числі зобов'язувати орендарів приводити розмір орендної плати у відповідність з вищенаведеними нормами ПК України.

З огляду на викладені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що прийняте Запорізькою міською радою рішення № 37 (в частині пунктів 2 та 3) свідчить про те, що вона використала всі передбачені законом заходи в межах своєї компетенції щодо приведення розміру орендної плати до визначеного ПК України.

Доводи касаційної скарги, які вже були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій, не спростовують наведених висновків судів.

За правилами частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торговельна компанія «Квант Плюс» відхилити, а постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 3 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов