Справа № 2а/311/44/2014
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2015 рокусправа № 2а/311/44/2014

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області
на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у справі №2а/311/44/2014
за позовом до про ОСОБА_1 Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області визнання дій протиправними та стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути з останнього разову грошову допомогу до 05 травня за 2014 рік у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування вимог адміністративного позову, позивач посилався, зокрема, на Рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 серпня 2008 року №10-рп/2008.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у справі №2а/311/44/2014 адміністративний позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що згідно положень законодавства України разова грошова допомога повинна бути виплачена позивачу у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Відповідач Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Василівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у справі №2а/311/44/2014 та закрити провадження по справі.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Грошова допомога позивачу була виплачена у повному обсязі та відповідно до чинного законодавства.

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 2574,00 грн.

Соціальний захист інвалідів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» № 107-VІ від 28.12.2007, тобто до 01.01.2008 року), щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; IІI групи - сім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п.20 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

У відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» за станом на травень 2014 року та на момент здійснення відповідачем виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня дію ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не було зупинено, зміни до вказаної статті не вносились.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, відповідач у спірних правовідносинах повинен був діяти в межах законодавства, яке діяло на час проведення відповідної щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня, а саме у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою встановлений розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком.

У відповідності до частини 1 статті 28 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум у 2014 році для осіб, які втратили працездатність, становив 949 гривень.

За викладених обставин, розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу до 5 травня у 2014 році, що підлягав до сплати відповідачем, становив 9490 грн., натомість останнім було протиправно виплачено лише 2574 грн.

Стосовно посилань відповідача на те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» необхідно зазначити наступне.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За викладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосовувати до спірних правовідносин положення статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як такого, що має вищу юридичну силу за постанову Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а отже посилання відповідача на вказаний підзаконний нормативно-правовий акт є безпідставними.

Виходячи із аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог є правомірним. Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 09 вересня 2014 року, з огляду на що дане судове рішення необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у справі №2а/311/44/2014 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко