Справа № 1570/6066/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

"24" червня 2015 р. м. Київ К/800/31686/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Черпіцької Л.Т.,

секретаря судового засідання: Носенко Л.О.,

за участю представника Військової академії (м. Одеса) Романюка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Військової академії (м. Одеса) до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання незаконними та скасування пунктів вимоги № 810-28/1065 від 24.05.2012, за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року Військова академія (м. Одеса) звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними та скасувати пункти 2,3,8 та частково пункт 9 вимоги Одеської об'єднаної державної фінансової інспекції № 810-28/1065 від 24.05.2012.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункти 2,3.8, та в частині проведення перерахунку та відповідної взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернення зайво сплачених коштів в сумі 28608,37 грн. або зарахування в рахунок майбутніх платежів пункт 9 вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 810-28/1065 від 24.05.2012.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Одеській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу Військова академія (м. Одеса), посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що в період з 05.03.2012 по 18.04.2012 на виконання пункту 2.19 плану Державної фінансової інспекції України на І квартал 2012 року, пункту 1.1.6.1 плану контрольно-ревізійної роботи Одеської об'єднаної Державної фінансової інспекції ДФІ на І квартал 2012 року та на підставі направлень № № 35,36,37 від 03.03.2012, № 41 від 13.03.2012, № 44 від 19.03.2012, № 324 від 19.03.2012 Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Військової академії (м. Одеса) за період з 01.10.2010 по 29.02.2012, за результатом проведення якої складено акт ревізії № 810/16/16 від 24.04.2012.

На підставі вказаного акту відповідачем складено вимогу № 810-28/1065 від 24.05.2012, спірними пунктами якої від позивача вимагалось:

2. провести претензійно-позовну роботу з особами згідно додатку № 19 до акту ревізії щодо повернення зайво виплаченої заробітної плати у загальній сумі 36308,86 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах коштів у загальній сумі 36308,86 грн.;

3. провести претензійно-позовну роботу з особами, згідно додатку № 21 до акту ревізії щодо повернення зайво виплаченої заробітної плати у загальній сумі 42502,10 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах кошти у загальній сумі 42502,10 грн.;

8. провести перерахунок та відповідні взаємо звірки з Пенсійним Фондом щодо сум внесків, які вказані у додатку № 53 до акту ревізії та повернути зайво сплачені кошти в сумі 29996,26 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

9. провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 29364,45 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних пунктів вимоги, як того вимагає частина 2 статті спірних пунктів вимоги.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За змістом статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 229, 230, 231 КАС України, суд, -

постановив:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову Військової академії (м. Одеса) до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання незаконними та скасування пунктів 2,3,8 та частково пункту 9 вимоги № 810-28/1065 від 24.05.2012.

Постанова набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: