Справа № 813/3623/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/1810/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Нефедовій А.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Головного управління юстиції у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Червоноградський міський суд Львівської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Головного управління юстиції у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Червоноградський міський суд Львівської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 287679,00 грн.; стягнути моральну шкоду в сумі 500000,00 грн.; стягнути у звязку з продажем нерухомості та цінних речей матеріальну шкоду в сумі 335835,00 грн., у звязку з оформлення договорів позики матеріальну шкоду в сумі 170000,00 грн., у звязку з здачею цінних речей, золотих та срібних виробів у ломбард для організації життя сімї, лікуванням мами, організації переїзду дочки для проживання за кордон, матеріальну шкоду в сумі 25276,81 грн., а всього в сумі 531111,81 грн.; стягнути судові витрати повязані з прибуттям до суду в сумі 21925,22 грн.; стягнути судовий збір сплачений Дніпровському районному суду в сумі 150,00 грн.; при проведенні нарахувань врахувати невиплачену допомогу на оздоровлення, ріст тарифних ставок та тарифних окладів, премії та інші виплати; всі належні йому виплати стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (м. Львів, вул. Чоловського, 2; ) на користь ОСОБА_1 (Львівська область м. Ходорів, вул. Сковороди, 5; Ідн. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 124 518 (сто двадцять чотири тисячі пятсот вісімнадцять) грн. 74 коп.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (м. Львів, вул. Чоловського, 2; ) на користь ОСОБА_1 (Львівська область м. Ходорів, вул. Сковороди, 5; Ідн. НОМЕР_1) моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (м. Львів, вул. Чоловського, 2; ) на користь ОСОБА_1 (Львівська область м. Ходорів, вул. Сковороди, 5; Ідн. НОМЕР_1) судові витрати в сумі 8 685 (вісім тисяч шістсот вісімдесят пять) грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Також, апеляційну скаргу було подано ОСОБА_1, у якій він просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року і винести нову постанову, якою позов задоволити повністю та скасувати ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року щодо призначення експертиз, від 15.10.2014 року та 15.01.2015 року з питань відводу судді Кравціва О.Р..

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що приймаючи оскаржувані рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обраний 01.02.1993 року на ХІ сесії 1 демократичного скликання рішенням Львівської обласної ради народних депутатів народним суддею Червоноградського міського народного суду Львівської області строком на 10 років і приступив до виконання обовязків народного судді, відповідно до наказу Львівського обласного управління юстиції № 20-к від 02.02.1993 року, з 18.02.1993 року /справа № 2а-9094/10/1370, Т.VI, а.c.83-85/.

Указом Президента України від 21.10.2002 року № 932/2002 "Про звільнення суддів", ОСОБА_1 звільнено з посади судді відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України у звязку з порушенням присяги судді. Відповідно до Указу Президента України від 21.10.2002 року № 932/2002 "Про звільнення суддів" Львівським обласним управлінням юстиції видано наказ № 358-к від 01.11.2002 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади судді місцевого Червоноградського міського суду Львівської області у звязку з порушенням присяги судді /справа № 2а-9094/10/1370, Т.І, а.с.9-10/. 02.12.2002 року ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Президента України, Вищої ради юстиції про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, який ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2004 року передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2005 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.06.2005 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю /справа № 2а-9094/10/1370, Т.І а.с.3-8; Т.ІІ а.с.243-251, 385-386/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2006 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2005 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.06.2005 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /справа № 2а-9094/10/1370, Т.ІІІ а.с.70/.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2009 року, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково, поновлено його на посаді судді, визнано незаконним і скасовано Указ Президента України № 932/2002 від 21.10.2002 року "Про звільнення суддів" в частині, що стосується звільнення з посади ОСОБА_1, визнано незаконним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 13.09.2002 року, стягнено з ТУ ДСА України у Львівській області кошти за час вимушеного прогулу, матеріальні збитки та моральну шкоду /справа № 2а-9094/10/1370, Т.ІV а.с.217-224, Т.V а.с.68-70/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2010 року, - частково задоволені касаційні скарги Вищої ради юстиції та ТУ ДСА України у Львівській області на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2009 року у зазначеній справі та направлено її на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції /справа № 2а-9094/10/1370, Т.V а.с.181-184/.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним рішення Вищої ради юстиції №804 від 13.09.2002 року, а також визнано частково незаконним Указ Президента України від 21.10.2002 року № 932/2002 Про звільнення суддів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червоноградського міського суду Львівської області за порушення присяги. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Президента України та Вищої ради юстиції про скасування рішення Вищої ради юстиції № 804 від 13.09.2002 року та скасування Указу Президента України від 21.10.2002 року № 932/2002 Про звільнення суддів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червоноградського міського суду Львівської області за порушення присяги. Водночас, вказану справу передано до Львівського окружного адміністративного суду за підсудністю для вирішення заявлених позовних вимог до Львівського обласного управління юстиції, ТУ ДСА України у Львівській області, Державного казначейства України про поновлення на посаді судді, стягнення матеріальних збитків, заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди /справа № 2а-9094/10/1370, Т.V а.с.192/.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.01.2011 року у справі № 2а-9094/10/1370 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області, Головного управління юстиції у Львівській області, Держказначейства України, третя особа Червоноградський міський суд Львівської області, про поновлення на публічній службі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди, - залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2011 року, адміністративний позов задоволено частково: скасовано наказ начальника Львівського обласного управління юстиції № 358-к від 01.11.2002 року "Про звільнення ОСОБА_1О.", стягнуто з ТУ ДСА України у Львівській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 86137,42 грн., матеріальні збитки в сумі 7592,40 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.; зобовязано Державне казначейство України провести стягнення коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України; допущено негайне виконання постанови в частині стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць; в решті позову відмовлено /справа № 2а-9094/10/1370, Т.VI а.с.102-103, 178-182/.

Постановою Вищого адміністративного суду від 25.03.2014 року (К/9991/94688/11) касаційні скарги ТУ ДСА України у Львівській області та ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.01.2011 року у справі № 2а-9094/10/1370 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2011 року скасовано, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано наказ начальника Львівського обласного управління юстиції № 358-к від 01.11.2002 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Червоноградського міського суду Львівської області з 21.10.2002 року в межах строку, на який його було обрано рішенням Львівської обласної ради від 01.02.1993 року. Висновки судів попередніх інстанцій про стягнення в користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу звільнення і по час розгляду справи в судовому засідання колегія суддів вважала передчасними, відтак, в решті позовних вимог, зокрема: стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції /справа № 2а-9094/10/1370, Т.VII, а.с.166-169/.

Наказом Червоноградського міського суду Львівської області від 03.09.2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді судді Червоноградського міського суду Львівської області з 21.10.2002 року в межах строку, на який його було обрано рішенням Львівської обласної ради народних депутатів першого демократичного скликання від 01.02.1993 року; встановлено ОСОБА_1 з 03.09.2014 року щомісячну доплату в розмірі 30% від посадового окладу, відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання доплати, який станом на 03.09.2014 року становить 11 років 09 місяців та 12 днів /а.с.167-168/.

Згідно з норами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, з наведеної норми Закону вбачається, що в тому випадку, коли заява про поновлення на роботі розглядається більше року не з вини працівника, орган по розгляду трудових спорів відшкодовує середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника або різницю в заробітку за увесь період тривалого розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідачами не надано жодних доказів вини позивача у більш ніж 11-річному розгляді справи в судах про його поновлення на посаді, необхідно нарахувати та стягнути заробітну плату за весь період вимушеного прогулу.

Відповідно до матеріалів справи, позивача звільнено з посади судді з 21.10.2002 року, згодом поновлено на посаді постановою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2014 року, однак фактично поновлено на посаді судді з 03.09.2014 року. Період вимушеного прогулу, за який слід нарахувати та стягнути середню заробітну плату, становить 142 місяці та 11 робочих днів.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З довідки Головного управління юстиції у Львівській області, заробітна плата за серпень 2002 року становила 877,82 грн.: за вересень 2002 року 869,52 грн. /справа № 2а-9094/12/1370, Т.IV а.с.46/. Таким чином, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні робочі місяці становила 873,67 грн. на місяць (877,82 + 869,52 = 1747,34 : 2 = 873,67), а середньоденна 41,60 грн. (1747,42 : 42 = 41,60).

З врахуванням наведеного та строку вимушеного прогулу ОСОБА_1, позивачу необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 124518,74 грн. ((142 х 873, 67) + (11 х 41,60) = 124061,14 + 457,60 = 124 518,74грн.).

Посилання позивача на те, що для визначення середнього розміру заробітної плати, яка підлягає стягненню, слід брати за основу довідку Головного управління Міндоходів у Львівській області згідно якої розмір одноденного заробітку становить 133,00 грн. є хибними, оскільки такі твердження не відповідають дійсності. Так, згідно з довідкою Головного управління Міндоходів у Львівській області ОСОБА_1, виплачено у 2002 році такі доходи: за І квартал 2246,25 грн., за ІІ квартал 2768,65 грн. + 365,00 грн., за ІІІ квартал 1184,27 грн., за ІV квартал 1608 грн. /справа № 2а-9094/12/1370, Т.VІІ а.с.111/. Зазначені суми в довідці відображають доходи позивача не за окремі місяці, а за квартал.

Попри це, в матеріалах справи № 2а-9094/12/1370 про поновлення ОСОБА_1 на посаді також містяться пояснення в яких позивач власноруч зазначив, що розмір його зарплати становив 600 грн. та інших доходів не має /справа № 2а-9094/12/1370, Т.І а.с.15-17/.

ОСОБА_1 був обраний на посаду судді рішенням Львівської обласної ради 01.02.1993р. строком на 10 років, а звільнений з посади судді з 21.10.2002 року, тобто за 3 місяці і кілька днів до закінчення строку на який його обрано. Постановою Вищого адміністративного суду України позивача поновлено на посаді судді з 21.10.2002 року в межах строку на який його було обрано рішенням Львівської обласної ради від 01.02.1993 року, тобто на період 3 місяців і кількох днів, до закінчення 10-річного строку обрання.

Наказом Червоноградського міського суду Львівської області від 03.09.2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді судді з 21.10.2002 року в межах 10-річного строку, на який його було обрано та встановлено ОСОБА_1 з 03.09.2014 року щомісячну доплату в розмірі 30% від посадового окладу, відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання доплати, який станом на 03.09.2014 року становить 11 років 09 місяців та 12 днів (а.с.167-168/, що свідчить про не зарахування періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 до стажу його роботи.

Отже, під час обчислення середньої заробітної плати позивачу, суд не вправі враховувати підвищення тарифних ставок і посадових окладів, премій та інших виплат, які мали місце поза межами 10-річного строку, в межах якого позивача було обрано на посаду. Аналогічно не беруться до уваги вимоги і покликання позивача про виплату йому допомоги на оздоровлення.

Стосовно стягнення матеріальної шкоди у звязку з продажем нерухомості та цінних речей в сумі 335 835,00 грн., у звязку з оформлення договорів позики в сумі 170000,00 грн., продажем цінних речей, здачею золотих та срібних виробів в ломбард для організації життя сімї, несення витрат на особисте лікування, лікуванням матері, організації переїзду дочки для проживання за кордон у сумі 25 276,81 грн., всього в сумі 531 111,81 грн., колегія суддів категорично зазначає та стверджує, що такі витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки значно перевищували середньорічний заробіток судді та безпосередньо не були повязані із звільненням його з посади і не доводять того, що він не міг працевлаштуватись де інде на протязі тривалого часу, а зобовязаний був працювати тільки суддею.

Відносно стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що така підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Враховуючи те, що розгляд судами справи про поновлення позивача на посаді відбувався більше ніж 11 років (справа передавалася з одного суду до іншого, кілька разів направлялася на новий розгляд до суду першої інстанції), чим порушено розумні строки розгляду справи, що не могло не супроводжуватися моральними стражданнями позивача, втратою нормальних життєвих звязків, додатковими зусиллями спрямованими на організацію свого життя, необхідно частково задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути на користь позивача 20 000,00 грн..

Згідно з правилами передбаченими ст. 91 КАС України, витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1). Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 91). Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 91).

З врахуванням зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат, повязаних з оплатою проїзду до місць розгляду справи, проживанням у готелях, поштовими витратами, підтверджені оригіналами квитанцій чи проїзних документів також підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до наявних у матеріалах справи підтверджуючих документів /справа № 2а-9094/12/1370, Т.ІІ а.с.79-122, 324-332, Т.ІІІ а.с.97-117, 188-218, Т.ІV а.с.30-35, 54-58, 91-128, 193-198, 205-207, Т.VІ а.с.43-70/; /справа № 813/3623/14 а.с.104-115/ слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 8685 (вісім тисяч шістсот вісімдесят пять) грн. 60 коп.

При цьому, копії та кольорові копії квитанцій та проїзних документів при обчисленні судових витрат повязаних з викликом до суду підставно та правомірно не взято до уваги судом першої інстанції.

Крім цього, позивачем помилково було сплачено судові витрати у виді судового збору Дніпровському районному суду м. Києва за розгляд його позову про поновлення на посаді та відшкодування повязаних з цим виплат, оскільки за подання позовів відповідної категорії позивачі звільнені від сплати судових витрат.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

Оскільки судовий збір сплачено у межах розгляду іншої адміністративної справи, суд не вправі вирішувати питання про повернення помилково сплаченого судового збору у іншій справі, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Стосовно проведення виплати усіх належних позивачу виплат Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно п.1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженим Рішення Ради суддів України від 22.10.2010 року № 12, ДСА України є органом в системі судової влади, діяльність якого підзвітна зїзду суддів України. ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 3 зазначеного Положення передбачено, що одним з основних завдань ДСА України є організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень визначених Законом України Про судоустрій і статус суддів, - забезпечення належних умов діяльності судів загальної юрисдикції.

Згідно з вимогами Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік щодо програми Виконання судових рішень на користь суддів (витяг з додатку № 3 до Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), розпорядником коштів щодо цієї програми є Державна судова адміністрація України /а.с.30-31/.

Враховуючи те, що рішення суду про стягнення на користь позивача грошових коштів стосується судді Червоноградського міського суду загальної юрисдикції Львівської області, то такі правомірно слід стягнути з ТУ ДСА України у Львівській області.

Що стосується оскаржуваних ОСОБА_1 ухвал Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року: про відмову в призначенні експертиз, від 15.10.2014 року та 15.01.2015 року; з питань відводу судді Кравціва О.Р., колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній не наведено жодних доказів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваних ухвал, а відтак і в цій частині апеляції слід відмовити.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законні та обґрунтовані судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 22.06.2015 року