Справа № 812/403/15
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

25 червня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/403/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Секірської А.Г.,

при секретарі - Лященко А.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Ковтун Л.Я., договір від 08.06.2015 № 41 про надання правової допомоги;

представника відповідача - Пузиніної О.В., довіреність від 17.06.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення про відмову у встановленні статусу Учасник бойових дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) про скасування рішення про відмову у встановленні статусу Учасник бойових дій, зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування позову зазначив наступне.

30.05.1988 позивач призваний до лав Радянської Армії, у період з 02.06.1988 (наказ № 132) по 30.05.1990 (наказ № 123) проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника розвідувальної роти. Військова частина НОМЕР_2 у листопаді 1988 року, в тому числі розвідувальна рота, вибула у відрядження, 22.01.1989 прибула з відрядження з м. Баку, 12.01.1990 вибула у відрядження, 19.02.1990 прибула з відрядження з м. Баку.

При виконанні під час відрядження спеціальних завдань позивач в період з 22.11.1988 по 22.01.1989 у складі підрозділу брав безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації незаконних груп бойовиків, які діяли у вказаний час на території м. Баку.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28.04.2014, що набрало законної сили, встановлено факт безпосередньої участі позивача у бойових операціях по ліквідації незаконних формувань і груп на території м. Баку в період з 22.11.1998 по 22.01.1989 та з 12.01.1990 по 19.02.1990.

У листопаді 2014 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про призначення статусу учасника бойових дій, проте листом від 12.12.2014 його повідомлено, що рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу «Учасник бойових дій» від 05.12.2014 (протокол засідання комісії № 2/с від 05.12.2014) позивачеві відмовлено, оскільки немає підтверджуючих документів. При цьому, на думку позивача, всупереч пункту 11 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 № 158, не взято до уваги рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28.04.2014.

Позивач вважає, що факт його безпосередньої участі у бойових операціях по ліквідації незаконних формувань і груп на території м. Баку, підтверджується довідкою Центрального архіву МО Російської Федерації, військовим квитком, та встановлено рішенням суду.

Відповідно до Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 15.01.1990 № 1060-1 та від 19.01.1990 № 1092-1 з 20.01.1990 в місті Баку оголошено надзвичайний стан. Листом МЗС України «Щодо внесення змін і доповнень до переліку держав, де велися бойові дії» від 21.09.2005 № 62Ш4-110-1410 МЗС України інформує, що Азербайджанська Республіка визнає ведення бойових дій на своїй території у період з жовтня 1988 року по квітень 1994 року.

Позивач вважає неправомірним посилання відповідача на Перелік держав і періодів бойових дій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63, оскільки цей Перелік застосовується при визначенні статусу учасника бойових дій на підставі пункту 2 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а не пункту 5 статті 6 цього Закону, на який у своїй заяві посилався позивач, і необґрунтовано залишено поза увагою рішення Лисичанського міського суду Луганської області.

На підставі викладеного позивач просить суд скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу Учасник бойових дій від 05 грудня 2014 року (протокол засідання комісії № 2/с від 05.12.2014) про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу Учасник бойових дій та видачі посвідчення Учасник бойових дій, зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення статусу Учасник бойових дій та видати ОСОБА_1 посвідчення Учасник бойових дій.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позовну заяву від 15.06.2015 (а.с. 10-11), від 24.06.2015 (а.с. 34-35), від 25.06.2015 (а.с. 40-41), в яких зазначив наступне.

Позивач відповідно наданих документів під час проходження військової служби в складі військової частини НОМЕР_1 знаходився у відрядженні в м. Баку з 22.11.1988 по 22.01.1989, в м. Тбілісі з 09.04.1989 по 24.04.1989, в м. Баку з 12.01.1990 по 19.02.1990 (архівна довідка з Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 13.12.2010 № 8/290668), де міг виконувати завдання по відновленню та підтриманню правопорядку. Військова частина НОМЕР_1 залучалась до виконання завдань в умовах надзвичайних обставин в Азербайджанській Республіці з 11.01.1990 по 18.02.1990. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі постанова КМУ № 63), бойові дії на території вищезазначених територій у зазначені періоди не велись.

Щодо можливого посилання позивача на частину постанови КМУ № 63, де в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території зазначено інші країни після грудня 1979 року, у позивача відсутня довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях, наявність якої є обов`язковою відповідно до пункту 6 постанови. Крім того, в даному пункті йдеться про інші країни, а в зазначений позивачем термін можливого знаходження його у відрядженні в містах Баку та Тбілісі, які належали до території СРСР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 16 Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Пунктом 2 встановлено, що участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії.

Таким чином, на позивача не може поширюватися дія пункту 2 частини 1 статті 6 Закону.

Сам факт перебування у складі військових підрозділів колишнього Союзу РСР, які залучалися до виконання завдань в умовах надзвичайних обставин в Азербайджанській Республіці з 11.01.1990 по 18.02.1990 не може бути підставою для встановлення статусу учасника бойових дій, тому що в цей період на вказаних територіях бойові дії не велися.

Тому комісією Луганського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни, було відмовлено заявнику у визнанні його учасником бойових дій на засіданні 05.12.2014 по протоколу № 2-С.

Також відповідач послався на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 2 якої при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК.

Матеріали для розгляду комісії щодо встановлення статусу учасника бойових дій зі слів позивача надійшли до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.09.2014, але згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції документи зареєстровані 09.10.2014 за вх. № 1220. В подальшому на підставі директиви командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 10.12.2014 № Д-38дск ІНФОРМАЦІЯ_4 тимчасово передислокувався до м. Сєвєродонецька Луганської області та розпочав функціонування з 01.12.2014. 05.12.2014 комісія у складі 5 осіб розглянула документи, надані позивачем, та відмовила у встановленні статусу учасника бойових дій.

Крім того, рішенням Лисичанського міського суду від 20.08.2014 встановлено факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових операціях по ліквідації незаконних формувань і груп на території м. Баку, а не у бойових діях.

Також представник відповідача зазначив, що заяву позивача розглянуто правомочним складом комісії, оскільки її персональний склад на 2014 рік затверджувався у грудні 2013 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 «Про організацію службової діяльності у Луганському ОВК та міських, районних військових комісаріатів Луганської області у 2014 році», проте надати суду зазначений наказ неможливо у зв`язку з захопленням будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій знаходилася вся документація, невстановленими озброєними особами 07.07.2014.

На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2009 за № 428/16444, яке було чинним на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення (далі Положення № 158), комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України (далі - Комісії) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_3 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

У своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та цим Положенням (пункт 5 Положення № 158).

На комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації, вивчення і подання документів до комісії Міністерства оборони України осіб, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (пункт 7 Положення № 158).

Відповідно до пункту 8 Положення № 158 Комісії зобов`язані:

приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку;

інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії;

робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника;

розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісій, у місячний строк;

заслуховувати пояснення громадян, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази;

у разі відмови в задоволенні вимог, викладених у заяві, рішення доводити до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок оскарження прийнятого рішення;

вивчати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій учасникам антитерористичної операції і подавати їх на розгляд міжвідомчої комісії, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання;

засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Згідно із пункту 9 Положення № 158 Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів:

довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою;

партизанського квитка;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака "За разминирование";

грамот, фотографій (оригіналів);

газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження;

історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів;

документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника;

партійних документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;

інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок видачі посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 08.04.2009 № 158, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.05.2009 за № 429/16445, яка діяла на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, підставою видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листа талонів є протокол з рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, про визначення особи учасником бойових дій або витяг з цього протоколу.

Згідно із пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302), відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

"Посвідчення учасника бойових дій" і нагрудний знак видаються органами Міноборони, МВС, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПтС, Управління державної охорони, ДПС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана (Положення № 302).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся через Лисичанський міський військовий комісаріат до Голови комісії Луганського ОВК з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни з заявою від 11.09.2014, в якій просив розглянути документи для вирішення питання про надання статусу Учасник бойових дій відповідно до статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (а.с. 44).

Зазначену заяву з додатками 09.10.2014 направлено ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником Р.Л. Сікою військовому комісару Луганського обласного військового комісаріату (а.с. 42), отримано відповідачем 09.10.2014 вх. № 1220, що підтверджується витягом з журналу реєстрації вхідних документів (а.с. 43).

До заяви від 11.09.2014 позивачем додано наступні документи: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію довідки ЦАМО, копію військового квитка, копію листа ВК Луганського ОВК та копію рішення Лисичанського міського суду від 20.08.2014.

Заяву позивача комісією розглянуто 05.12.2014, майже через два місяці після надходження її до комісії, тобто з порушення місячного строку, встановленого п. 8 Положення № 158.

Рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни, оформленим протоколом № 2/с від 05.12.2014, позивачеві відмовлено у встановленні статусу Учасник бойових дій у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів (а.с. 22).

Рішення комісії про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій згідно із вимогами п. 8 Положення № 158 доведено до відома заявника листом ТВО Військового комісара Луганського обласного військового комісаріату Ю.Е. Полулященко від 12.12.2014 № 1031-убд, в якому також роз`яснювалися положення пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», порядок оскарження рішення, та зазначено, що у переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63, Азербайджанська Республіка не значиться. Крім того, викладено зміст п. 10 Положення № 158 «У разі звернення громадянина до суду стосовно встановлення факту участі у бойових діях чи інших подіях, які дають право визначення їх учасниками бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визначається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій» (а.с. 6).

Зазначений лист не містить жодних посилань на підстави відмови у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій згідно інших пунктів частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З Іменного списку № 1 по Лисичанському МВК на видачу посвідчення Учасник бойових дій згідно Закону України Про статус ветеранів війни та гарантій їх соціального захисту комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є додатком до протоколу ОВК за № 2/с від 05.12.2014, вбачається, що комісією досліджувалося питання щодо можливості встановлення ОСОБА_1 статусу Учасник бойових дій на підставі п. 2 ст. 6 Закону, період участі у бойових діях 22.11.1988 22.01.1989, 12.01.1990 19.02.1990, країна Азербайджан, в/ч пп 74116 (а.с. 23).

Також в Іменному списку № 1 зазначено, які саме документи надавалися позивачем, зокрема, - військовий квиток НОМЕР_4 , довідка ЦАМО від 13.12.2010, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20.08.2014.

Згідно довідки, виданої Центральним архівом МО Російської Федерації від 13.12.2010, ОСОБА_1 у період з 02.06.1988 (наказ № 132) по 30.05.1990 (наказ № 123) проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника розвідувальної роти. Військова частина НОМЕР_1 значиться у Переліку органів військового управління, об`єднань, військових частин та організацій ВС СРСР, що залучалися до виконання завдань в умовах надзвичайних обставин в Азербайджанській республіці з 11.01.1990 по 18.02.1990 (а.с. 13).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20.08.2014 у справі № 2-о/415/135/14, яке набрало законної сили 02.09.2014, встановлено факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових операціях по ліквідації незаконних формувань і груп на території м. Баку в період з 22 листопада 1988 року по 22 січня 1989 року та з 12 січня 1990 року по 19 лютого 1990 року (а.с. 7).

З мотивувальної частини рішення вбачається, що при розгляді справи № 2-о/415/135/14 судом досліджено довідку Центрального архіву МО Російської Федерації від 13.12.2010.

Щодо дотримання комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 встановленої Положенням № 158 процедури розгляду заяв про встановлення статусу Учасника бойових дій, суд зазначає наступне.

При відмові позивачеві у встановленні статусу Учасник бойових дій відповідач виходив з відсутності підтверджуючих документів для встановлення такого статусу на підставі пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, в якому дійсно відсутня Азербайджанська Республіка.

Суд зазначає, що посилання позивача та його представника на лист МЗС України «Щодо внесення змін і доповнень до переліку держав, де велися бойові дії» від 21.09.2005 № 62Ш4-110-1410, яким МЗС України інформує, що Азербайджанська Республіка визнає ведення бойових дій на своїй території у період з жовтня 1988 року по квітень 1994 року, є необґрунтованими, оскільки цей лист носив рекомендаційний характер, відповідних змін до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території Кабінетом Міністрів України не вносилося.

Таким чином, комісією зроблено правильний висновок про відсутність у позивача підтверджуючих документів для встановлення йому статусу учасника бойових дій на підставі пункту 2 статті 6 Закону.

Втім, з заяви позивача від 11.09.2014 про надання статусу учасника бойових дій вбачається, що він просив розглянути це питання на підставі статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Стаття 6 Закону містить 20 пунктів, якими визначено осіб, що є учасниками бойових дій, зокрема пункт 5, відповідно до якого учасниками бойових дій визнаються колишні військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, а також колишні бійці винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших формувань, що брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп фашистської Німеччини та інших незаконних формувань і груп на території колишнього Союзу РСР.

Комісія Луганського обласного військового комісаріату при розгляді заяви позивача мала перевірити наявність права позивача на встановлення статусу Учасника бойових дій на підставі всіх пунктів статті 6 Закону, проте, в даному випадку, відповідачем не досліджено питання щодо наявності права позивача на визнання його учасником бойових дій на підставі інших пунктів статті 6 Закону, зокрема, пункту 5 частини 1 статті 6, на застосуванні якого наполягав позивач, а лише зроблено висновок про відсутність підтверджуючих документів для встановлення статусу учасника бойових дій на підставі пункту 2 частини 1 статті 6 Закону, що підтверджується листом від 12.12.2014 № 1031-убд, Іменним списком № 1 до протоколу ОВК № 2/с від 05.12.2014, та не спростовано відповідачем в ході судового розгляду шляхом надання належних доказів.

Крім того, у відповідності із пунктом 11 Положення № 158 у разі звернення громадян до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визначення їх учасниками бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає збереженню разом з іншими документами.

Судом встановлено, що в порушення пункту 11 Положення № 158 відповідачем не враховано наявність рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20.08.2014, яке набрало законної сили і згідно із статтею 124 Конституції України є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, суд дійшов висновку про неповне дослідження відповідачем всіх обставин та документів, наданих позивачем на підтвердження наявності в нього права на встановлення статусу Учасника бойових дій, що є підставою для скасування рішення комісії Луганського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни, оформленого протоколом від 05.12.2014 № 2/с, про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення учасника бойових дій.

Суд критично оцінює посилання позивача та його представника на розгляд заяви неправомочним складом комісії, з огляду на наступне.

Оскаржуваний протокол № 2/с від 05.12.2014 підписано головою комісії підполковником ОСОБА_3 , членами комісії підполковником ОСОБА_4 , капітаном ОСОБА_5 , майором ОСОБА_6 , майором юстиції С.Г. Лукіним.

Відповідно до пункту 4 Положення № 158 до складу Комісій військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів уходять: голова Комісії - заступник військового комісара, члени Комісії - начальники відділів кадрового, фінансового та соціального забезпечення, юрисконсульт, працівники інших відділів, секретар Комісії - працівник кадрового підрозділу.

Персональний склад Комісії затверджується наказом відповідного військового комісара.

Представник відповідача дав пояснення, що персональний склад комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2014 рік затверджено у грудні 2013 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 Про організацію службової діяльності у Луганському ОВК та міських, районних військових комісаріатів Луганської області у 2014 році у складі: голова комісії - полковник ОСОБА_7 (заступник військового комісара начальник відділу територіальної оборони), заступник голови підполковник ОСОБА_8 (заступник військового комісара з виховної роботи), члени комісії підполковник ОСОБА_9 (начальник відділу фінансового забезпечення), майор ОСОБА_10 (начальник відділу соціального забезпечення), майор ОСОБА_11 (офіцер відділу обліково мобілізаційної роботи), майор юстиції ОСОБА_12 (помічник військового комісара з правової роботи), капітан ОСОБА_13 (начальник відділення особового складу), секретар комісії службовець ЗС України Беденко О.М. (спеціаліст відділення особового складу).

Зазначений наказ суду не надано, оскільки, згідно пояснень представника відповідача, 07.07.2014 невстановленими озброєними особами захоплено будівлю ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівні документи з усіх напрямків діяльності залишилися у захопленій будівлі.

З огляду на вищевикладене суд позбавлений можливості підтвердження чи спростування доводів сторін щодо неправомочності складу комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розглядала заяву позивача.

Суд не приймає посилання представника відповідача на пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до положень якого, судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів, зокрема, належності осіб до ветеранів війни, щодо проходження військової служби та ін., оскільки рішення Лисичанського міського суду від 20.08.2014 у справі 2-о/415/135/14 про встановлення факту безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових операціях по ліквідації незаконних формувань і груп на території м. Баку в період з 22.11.1988 по 22.01.1989 та з 12.01.1990 по 19.02.1990 ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановленому законом порядку не оскаржувалося, набрало законної сили, і є обов`язковим до виконання у відповідності зі статтею 124 Конституції України.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення статусу учасника бойових дій та видати позивачеві посвідчення учасника бойових дій, суд не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Повноваження з вирішення питань щодо встановлення окремим громадянам статусу учасника бойових дій на підставі статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належать спеціально утворюваним при військових комісаріатах органам - комісіям з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України.

В даному випадку, оскільки комісія Луганського обласного військового комісаріату взагалі не розглядала питання щодо встановлення позивачеві статусу учасника бойових дій на підставі інших, крім пункту 2, пунктів статті 6 Закону, суд не може перебирати на себе повноваження комісії щодо вирішення питання про наявність чи відсутність в ОСОБА_1 права на встановлення йому статусу учасника бойових дій на підставі пункту 5 частини 1 статті 6 Закону, на застосуванні якого наполягає позивач.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення учасника бойових дій на підставі пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору складає 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 73,08 грн., що підтверджується квитанцією від 29.05.2015 № 187 (а.с. 2).

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору в розмірі 36,54 грн. підлягають стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 .

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 25 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 30 червня 2015 року, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення про відмову у встановленні статусу Учасник бойових дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни, оформлене протоколом від 05.12.2014 № 2/с, про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення учасника бойових дій.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення учасника бойових дій на підставі пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень 54 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2015 року.

Суддя А.Г. Секірська