Справа № 2а-5607/11/1370
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 876/3687/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «МІЄР» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року в адміністративній справі за позовом приватного підприємства «МІЄР» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У травні 2011 року позивач ПП «МІЄР» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Галицькому районі м. Львова Львівської області ДПС (на даний час ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 від 28.04.2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 189504 грн. (в т.ч. за основним платежем 151603 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 37901 грн.).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду не погодився позивач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом не зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 28.04.2011 року було прийнято за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період 01.04.2009 р. по 31.12.2010 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2009 р., якою встановлено порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.4., п.п.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», завищено податковий кредит на суму 151603 грн.. Апелянт не погоджується з висновками відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Віктор Ко» та нікчемності (безтоварності) правочинів із цими контрагентами. Зазначає апелянт, що первинними документами, а саме податковими та видатковими накладними, актами списання основних засобів, банківськими виписками та платіжними дорученнями підтверджується, що між ПП «МІЄР» та його контрагентами мали місце саме договірні господарські відносини з придбання ТМЦ, які в подальшому позивач використовував у своїй господарській діяльності.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 22.01.2013 р. та прийняти нову постанову суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ДПІ у Галицькому районі м. Львова було проведено планову виїзну перевірку позивача ПП «МІЄР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2010 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2010 р.. За результатами перевірки складено Акт № 1217/23-209/13823275 від 14.04.2011 року (а.с. 7-20).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 151603 грн., в тому числі: червень 2010 р. 77899 грн., липень 2010 р. 30902 грн., серпень 2010 р. 42802 грн.. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на твердженнях про те, що позивачем протягом розглядуваного періоду безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податкових накладних виписаних ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Віктор Ко». На думку ДПІ вказані договірні відносини мали безтоварний і нікчемний характер, не спричинили реального настання правових наслідків.

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 14.04.2011 року відповідачем винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.04.2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 189504 грн. (в т.ч. за основним платежем 151603 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 37901 грн.) (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості тверджень ДПІ про безтоварний (нереальний) характер господарських договорів між позивачем та ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Віктор Ко» та щодо законності винесеного податкового повідомлення-рішення від 28.04.2011 року, з врахуванням наступного.

Пунктом 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 цього Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту, згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 даного Закону, суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема статтею 9, визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення, можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати визначені обовязкові реквізити.

У відповідності до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 цього Закону, зокрема, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 14.04.2011 року видно, що висновки податкового органу про заниження позивачем суми ПДВ стосуються господарських відносин позивача із ТзОВ «Віктор Ко» та із ТзОВ «Іртас».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про непідтвердження реального вчинення господарських операцій позивача із ТзОВ «Віктор Ко» щодо поставки та передачі у власність обрізків картону та насосів подачі маси на суму 519493 грн. та із ТзОВ «Іртас» щодо придбання розмелюючої гарнітури до млина вартістю 190128 грн..

Судом першої інстанції вірно зазначено, що зобов'язання, які контрагенти ТзОВ «Віктор Ко» та ТзОВ «Іртас» мали б виконувати за договорами поставки для ПП «Мієр» об'єктивно потребували наявності відповідних ресурсів в постачальників: працівників, транспортних засобів та механізмів, обладнання, приміщень, тощо, однак такими ресурсами фактично не володіли.

Матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ «Віктор Ко» і ТзОВ «Іртас» не мають земельних ділянок, автотранспортних засобів, нерухомого майна, кількість працівників, які внесені до звітів, є недостатньою для виконання господарських операцій, зазначених у первинних документах.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено та вірно враховано, що слідчим відділом податкової міліції ДПА у Львівській області було порушено та розслідувано кримінальну справу № 179-0467 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.205, ч.2 ст.366 КК України відносно засновника і бухгалтера ТзОВ «Іртас» та засновника ТзОВ «Віктор Ко» ОСОБА_1, а також відносно керівника ТзОВ «Віктор Ко» ОСОБА_2. Зазначені особи судом були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі п.«в» ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Таким чином, обґрунтованими та підставними є висновки ДПІ у Галицькому районі м. Львова щодо безтоварного (нереального) характеру господарських взаємовідносин між позивачем та ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Віктор Ко» та щодо порушення ПП «МІЄР» податкового законодавства в частині формування податкового кредиту та заниження ПДВ, а тому відсутні підстави для визнання протиправними і скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і обєктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «МІЄР» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року в адміністративній справі за позовом приватного підприємства «МІЄР» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: В.Я. Макарик

ОСОБА_3