Справа № 2а-7510/12/0170/29
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/800/21334/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосія Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного Адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 серпня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосія Автономної Республіки Крим (далі - УПФУ в м. Феодосія АР Крим) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Феодосія Автономної Республіки Крим (далі - ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Феодосія АР Крим) про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року УПФУ в м. Феодосія АР Крим звернулося до суду з позовом про стягнення з ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Феодосія АР Крим витрат з виплати та доставки щомісячної адресної допомоги в сумі 191667,68 грн і 7284,14 грн витрат з виплати пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання за період з січня по травень 2012 року.

Постановою Окружного Адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 серпня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) та Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Феодосія АР Крим відмовилось прийняти до відшкодування 7284,14 грн витрат на виплату та доставку пенсій особам, які отримали трудове каліцтво в Росії, Узбекистану та Казахстану, зокрема, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, оскільки акти про нещасний випадок на виробництві не підписані керівником підприємства, не завірені печаткою підприємства та не підписані членами комісії; витрати на виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_15, у зв'язку зі смертю ОСОБА_16, через відсутність причинного зв'язку смерті останнього з трудовим каліцтвом і державну адресну допомогу та витрати на її доставку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26 березня 2008 року «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» в сумі 191667,68 грн.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що відповідачем правильно не прийнято до відшкодування суми виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам держав-учасниць СНД, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання до України. Крім того, питання щодо відшкодування Фондом витрат органу Пенсійного фонду повинно вирішуватись на централізованому, а не місцевому рівні, а тому УПФУ в м. Феодосія АР Крим не є належним позивачем у такій категорії справ.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до пункту 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

При цьому, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення. Управління та відділення виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (частина 4 статті 18 Закону № 1105-XIV).

Із змісту наведених норм видно, що Пенсійний фонд та Фонд соціального страхування здійснюють свої повноваження через територіальні органи, які є самостійними юридичними особами, діяльність яких направлена на реалізацію повноважень центральних органів на місцевому рівні.

Отже, питання щодо узгодження витрат на виплату пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсій, пов'язаних з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, вирішуються такими органами самостійно, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що територіальні органи Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування не є належними позивачем і відповідачем у вказаній справі не відповідають зазначеним вимогам закону.

Крім того, суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на виплату та доставку пенсій особам, які отримали трудове каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання до України, з огляду на таке.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно із частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною 2 статті 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 зазначеної Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР та пенсій по втраті годувальника), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань.

Отже, висновки судів про те, що Фонд не відшкодовує суми пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам держав-учасниць СНД, які отримали каліцтво в державах СНД не відповідають вимогам закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2013 року (справа № 21-394а13) та від 31 березня 2015 року (справа № 21-2а15).

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 04 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 4 цього Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону № 1105-XIV, Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Тому, за приписами наведених норм закону, Фонд зобов'язаний відшкодувати органу Пенсійного фонду витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однак, такі страхові виплати Фонд здійснює у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на їх одержання. У разі якщо особі безпідставно призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у зв'язку з виплатою та доставкою такої пенсії, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08 липня 2014 року (справа № 21-240а14).

Вирішуючи спір, суди не перевірили та не дали належної правової оцінки доводам відповідача про те, що не підлягають відшкодуванню витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності окремим особам через неналежне оформлення актів про нещасний випадок на виробництві та витрати на виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_15, у зв'язку з відсутністю причинного зв'язку смерті ОСОБА_16 з трудовим каліцтвом.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат з виплати пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання за період з січня по травень 2012 року є необґрунтованими та підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд у цій частині позову.

Водночас, суди правильно зазначили, що щомісячна державна адресна допомога та виплата підвищення до пенсії, передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 року №198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 26 березня 2008 року №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення» відсутні у визначеному статтею 21 Закону № 1105-XIV, переліку соціальних послуг, а тому такі витрати Фонд соціального страхування від нещасних випадків не відшкодовує. Отже, в цій частині позовних вимог судові рішення є законними та обґрунтованими.

Суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні (частина 1 статті 220 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосія Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Окружного Адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 серпня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2013 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат щодо відшкодування витрат з виплати пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання за період з січня по травень 2012 року у сумі 7284,14 грн, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак