Справа № 815/71/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/71/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року по справі за позовом Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області про визнання неправомірним і скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

05.01.2015 року Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області про визнання неправомірним рішення відповідача від 19.12.2014 р. № 105; зобов'язання відповідача прийняти рішення відносно позивача про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2015 року у задоволенні позову Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності у нього умов для визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, та вважає, що для нього існує ризик переслідувань за ознаками віросповідання оскільки стверджує, що він був пастором християнської церкви в м. Лагос ( ОСОБА_2).

У зв'язку з викладеним ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2015 року та прийняття нової, якої позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

23.06.2015 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області подало до Одеського апеляційного адміністративного суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В свою чергу, Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі до суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_2, за національністю - йоруба, за віросповіданням - католик (а.с.47).

12.07.2008 року позивач залишив країну постійного проживання та 14.07.2008 року офіційно на підставі одноразової візи до України, авіарейсом «Лагос-Стамбул -Київ» через пункт пропуску - аеропорт Бориспіль перетнув кордон України (а.с. 49).

Причиною виїзду з країни постійного проживання Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі вказав, що на його батьківщині існує «госпел групи» - маленька католицька церква, де він працював пастором з 2002 року по 2007 рік. Прихожани його церкви звертались до людей, щоб вони дотримувались католицьких канонів. Однак, існує, також, мусульманське угрупування - шаріа, котрі вбивають тих, хто не вірить в мусульманство. Вони хотіли вбити всіх католиків, вирішивши отруїти воду. Були випадки, коли люди зникали чи їх вбивали. (а.с. 50).

04.12.2014 року позивач звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМСУ в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.63).

За результатами розгляду документів, щодо надання позивачу статусу біженця в Україні, Управлінням у справах біженців ГУ ДМСУ в Одеській області був прийнятий висновок від 19.12.2014 року про відмову у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 40-42).

Наказом Управління у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області № 238 від 19.12.2014 року відмовлено Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 37).

19.12.2014 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління Державної Міграційної Служби України в Одеській області позивачу направлено повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 34-36).

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що виїхав з ОСОБА_2 (країна постійного проживання) через нестабільну ситуацію в країні, протистояння релігійних організацій, що сповідують іслам та християнство. Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся до влади України за захистом, однак йому необґрунтовано було відмовлено у наданні такого захисту, що й зумовило звернення його з позовом до суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі, зважаючи на наступне:

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України № 3671-VІ Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (далі - Закон № 3671- VІ), міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Слід зазначити, що підставами для отримання відповідного статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту для особи, яка звернулась за отриманням такого статусу, є існування реальної погрози стати жертвою переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, існування відповідних передумов для того, щоб особа покинула країну своєї громадянської належності, або не могла чи не бажала повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ст. 7 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Ч. 7 зазначеної статті визначено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року поняття біженець включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів. 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Управлінням Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців видано Керівництво по процедурам та критеріям визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року) (Женева, 1992), згідно якого процес визначення статусу біженця проходить в два етапи: 1) визначення фактів, які відносяться до справи та 2) встановлення чи відповідають такі факти положенням Конвенції про статус біженця 1951 року (далі - Конвенція 1951 року) та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року (далі - Протокол 1967 року).

Відповідно до Директиви Європейського Союзу Директива Ради ЄС 2004/83 від 29 квітня 2004 року Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається, яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутності поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У відповідності до п.п. 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Тобто, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця повинна надати конкретні документи, які б давали підстави вважати реальною наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Відмовляючи Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідач посилався на відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі до Головного управління ДМС України в Одеській області, посадовою особою відділу у справах біженців управління у справах біженців та іноземців ГУ ДМС України в Одеській області було проведено анкетування заявника 08.12.2014 року та проводилась співбесіда з Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі, про що складено протокол від 19.12.2014 року.

Позивач під час анкетування 08.12.2014 року та проведення співбесіди від 19.12.2014 року вказував, що причиною виїзду з ОСОБА_2 було побоювання стати жертвою переслідування за релігійними ознаками.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було встановлено, що до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області позивач звернувся вдруге.

04.11.2008 року позивач вперше звернувся за захистом до Управління за установчими даними Токумбо ОСОБА_3 Натаніель, ІНФОРМАЦІЯ_2, як уродженець штату Лагос, ОСОБА_2. Щодо причини переслідування, було повідомлено про побоювання стати жертвою переслідувань за релігійними ознаками.

Відповідно до рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій України від 01.06.2009 року № 334-09, позивачу було відмовлено в наданні статусу біженця або додаткового захисту в Україні (а.с. 99).

Вказане рішення Токумбо ОСОБА_3 Натаніель оскаржив до суду. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року по справі № 2а-10253/09/1570 позивачу відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011 року постанова суду першої інстанції залишена без змін.

04.12.2014 року позивач вдруге звернувся за захистом до управління під установочними даними Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі, ІНФОРМАЦІЯ_3, як уродженець штату Лагос, ОСОБА_2. Під час звернення позивач вказав, що не може повернутися на батьківщину оскільки працював пастором в католицькій церкві в період з 2002 по 2007 роки, через що мав побоювання бути вбитим.

Слід звернути увагу на те, що відомості, які зазначено позивачем в обох заявах не збігаються, а саме, в заяві від 04.11.2008 року вказано, що Токумбо ОСОБА_3 Натаніель потрапив на територію України нелегально, без документів, вантажним судном з м. Апапа та маршрут свого прямування заявник вказати не зміг, мотивуючи це тим, що протягом подорожі перебував в ізольованому приміщенні (а.с. 103).

При співбесіді, проведеній 24.11.2008 року з особою, яка звернулась за захистом (а.с. 122) зазначено, що 31.10.2008 року позивач прибув до України, нелегально. Виїзд з країни громадського походження стався через побоювання стати жертвою за релігійними ознаками, оскільки в ОСОБА_2 мають місце військові протистояння між мусульманами та християнами та час останнього випадку протистояння між мусульманами та християнами загинув батько позивач, а також його брат та сестра.

Під час анкетування від 08.12.2014 року позивач назвав свої установчі дані як Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підтвердження чого надав до управління національний паспорт, за яким 12.07.2008 року позивач виїхав з ОСОБА_2 до України офіційно, авіарейсом Лагос-Стамбул-Київ та до України прибув 14.07.2008 року на підставі національного паспорту та одноразової візи. Виїзд з країни громадського походження стався через побоювання стати жертвою за релігійними ознаками. Також позивач зазначив, що у нього є брат та сестра, які проживають у Лагосі. Брат займається взуттєвим бізнесом, а сестра реалізатор у магазині дитячого одягу.

Колегія суддів звертає увагу, що установчі дані заявлені позивачем викликають сумнів у їх достовірності, з огляду на суттєву різницю відомостей, які зазначено при першому зверненні до Головного управління ДМС України в Одеській області та при другому.

Крім того, слід зазначити, що згідно із Позицією УВКБ ООН «Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців» від 1998 року, факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов'язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Слід зазначити, що «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалась навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Позивачем не надано доказів наявності у нього об'єктивних причин для побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Згідно приписів ст. 10 Закону України № 3671-VI від 08.07.2011 року, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, позивачем не надано жодних переконливих обставин, які б обґрунтовували його побоювання.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивач у даному випадку не довів обставин його переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

На думку колегії суддів відповідач дійшов обґрунтованого висновку про відсутність умов для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем дотримано положення ст. 19 Конституції України та положення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а тому воно є правомірним та скасуванню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Аволово Олувасейі Олувагбеміга Олатумджі залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

ОСОБА_1