Справа № 816/2030/15
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2030/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 20 травня 2015 року №Ф-037671701/736 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність та необґрунтованість оскаржуваної вимоги, в силу відсутності порушень ФОП ОСОБА_3 норм чинного законодавства, про які стверджує відповідач. Витрати, які задекларовано у 2013-2014 роках є реальними, підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку та пов'язані з господарською діяльністю позивача з метою отримання прибутку. Наголошував на тому, що відповідач в акті перевірки вказував на завищення ФОП ОСОБА_3 витрат у 2013-2014 роках, проте даний акт не містить опису витрат, які було зменшено, підстав зменшення, операцій, за якими формувались спірні витрати, суть порушення. Крім того, в акті перевірки було зазначено лише про факт заниження ФОП ОСОБА_3 об'єкту оподаткування по одному виду діяльності, але не вказано про факт завищення податкових зобов'язань по іншому виду діяльності. Наголошував на тому, що фактично вказане в акті порушення не впливає на визначення загальної суми чистого оподаткованого доходу, як об'єкта оподаткування, від здійснення всіх видів економічної діяльності. Таким чином, оскаржувана вимога є безпідставною та підлягає скасуванню.

У ході розгляду справи представники позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити у повному обсязі, разом із поясненнями в обґрунтування позовних вимог та на підтвердження реальності витрат надали суду відповідні первинні документи бухгалтерського обліку.

Відповідач в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. У письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги. Посилався на те, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34.7 % встановлено заниження суми цього доходу за період, що перевірявся, оскільки позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за період, що перевірявся, суми витрат на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від здійснення діяльності з надання маркетингових послуг та послуг по просуванню товару. За даними звітів платника було встановлено, що сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 34.7% (грн.) складає: за 2013 рік: за даними звітів - 13 757,50 грн., а за даними перевірки - 34 944,29 грн, тобто відхилення складає 21 186,79 грн ; за 2014 рік: за даними звітів сума доходу складає 42 177, 37 грн, а за даними перевірки - 34 944, 29 грн, тобто відхилення складає 44 042, 41 грн.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодекс України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності. ФОП ОСОБА_3 в перевіряємому періоді отримував доходи від реалізації товарів, надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг. При цьому ним, згідно документів наданих на перевірку, були фактично понесені витрати від реалізації товарів, та не було понесено витрат від надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг. Отже, як на думку відповідача, позивачу потрібно було визначати чистий оподатковуваний дохід від надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг з урахуванням безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів витрат, а витрати, понесені на оплату комунальних послуг та заробітної плати потрібно було визначити та задекларувати витратами, які безпосередньо пов'язані з доходом від реалізації товарів.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець Кременчуцьким міським управлінням юстиції 14.06.2011, номер запису про реєстрацію 0018883, взятий на облік у Кременчуцькій ОДПІ 15.06.2011 за №48185 /т.1, а.с.12/

В період з 27.04.2015 по 13.05.2015 працівниками Кременчуцької ОДПІ проведена документальна планова перевірка ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 15.06.2001 по 31.12.2014, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

Правомірність підстав та процедури проведення перевірки позивачем не оспорювалися.

20 травня 2015 року відповідачем було складено акт №647/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 про результати перевірки та зафіксовано порушення позивачем, з - поміж іншого, п.2 ст. 7, п.11ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого за період, що перевірявся, донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн. в т.ч. по періодах: за 2013 рік у розмірі 9 158,55 грн.; за 2014 рік у розмірі 50 031,78 грн. /т.1, а.с. 11-37/.

На підставі висновку акту перевірки, Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2015 №Ф-/736, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 65 229,20 грн. /т.1, а.с.10/

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду із позовом про визнання її протиправною та скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі та перевіряючи її на предмет відповідності вищезазначеним критеріям, суд дійшов про її необґрунтованість та протиправність, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався як на правову підставу його винесення встановлені ним у Акті перевірки порушення позивачем, з - поміж іншого, п.2 ст. 7, п.11ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Такі висновки вмотивовані твердженням про те, що ФОП ОСОБА_3 у перевіряємому періоді отримував доходи від реалізації товарів, надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг. При цьому ним, згідно документів наданих на перевірку, були фактично понесені витрати від реалізації товарів, та не було понесено витрат від надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг. Отже, як на думку відповідача, позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за період, що перевірявся, суми витрат на оплату комунальних послуг, електроенергії та оплати праці, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від здійснення діяльності з надання маркетингових послуг та послуг по просуванню товару. Позивачу потрібно було визначати чистий оподатковуваний дохід від надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг з урахуванням безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів витрат, а витрати, понесені на оплату комунальних послуг та заробітної плати, потрібно було визначити та задекларувати витратами, які безпосередньо пов'язані з доходом від реалізації товарів.

Суд критично оцінює такі висновки податкового органу, вважає їх суб'єктивними та не підкріпленими нормами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 вказаного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця, та пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, установлених розділом II Кодексу.

Таким чином, з аналізу вказаних вище статей випливає, що розмір сукупного оподатковуваного доходу платника податків залежить від суми витрат, документально підтверджених та пов'язаних з провадженням господарської діяльності такого платника.

Згідно п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог та реальності понесених витрат позивачем було долучено до матеріалів справи копії квитанцій по сплаті єдиного соціального внеску, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, щодо підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_3 найманих працівників /т.1, а.с. 104-251/. А також на підтвердження здійснення відповідних видів господарської діяльності позивачем надано реєстри виданих та отриманих податкових накладних, видаткові накладні, рахунки на вивезення та захоронення ТПВ, квитанції сплати збору на розвиток винарства та хмелярства, докази оплати технічного обслуговування РРО, абонентської плати за необмежений доступ до мережі Інтернет, комунальних послуг та оренди приміщення /т.2, а.с.1-244, т.3, а.с.1-74/.

Дослідивши надані матеріали суд вважає їх належними доказами реальності понесених ФОП ОСОБА_3 витрат у ході здійснення своєї господарської діяльності з метою отримання прибутку. Крім того, реальність відповідних витрат не ставилась під сумнів відповідачем як у ході перевірки, так і у ході розгляду справи. Натомість податковий орган посилався виключно на те, що позивачем у деклараціях віднесено суми витрат до видів господарської діяльності, по яким фактично такі витрати не були понесені, тобто зазначено витрати, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від здійснення діяльності з надання маркетингових послуг та послуг по просування товару.

Порядок заповнення Додатків до декларації про майновий стан і доходи передбачено Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженою Наказом Міністерства доходів і зборів України 11.12.2013 № 793. Зокрема вказаною Інструкцією встановлено, що у додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності":

1) доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за здійснення якого одержано дохід;

2) у колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності;

3) у колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг).

Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу;

4) у колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6.

Аналіз вказаного розділу Інструкції дає підстави вважати, що пунктом 3, яким передбачено порядок декларування документально підтверджених витрат, не встановлено імперативної норми щодо відображення сум документально підтверджених витрат по здійсненню кожного виду економічної діяльності окремо, тим паче щодо визначення (розподілу) у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному такому виду діяльності окремо. Натомість зазначено про відображення документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, згідно даних Книги обліку доходів і витрат.

Дослідивши копії податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013-2014 року та розрахунки податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності /т.1, а.с.39-46/, суд не знаходить порушень позивачем норм чинного законодавства та завищення витрат, про які стверджує податковий орган, що б спричинило заниження оподаткованого доходу, та відповідно, заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Висновок податкового органу на те, що позивачу потрібно було визначати чистий оподатковуваний дохід від надання в оренду майна та від надання маркетингових, інформаційних та ін. подібних послуг з урахуванням безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів витрат, а витрати, понесені на оплату комунальних послуг та заробітної плати, потрібно було визначити та задекларувати витратами, які безпосередньо пов'язані з доходом від реалізації товарів, не може свідчити про фактичне заниження позивачем загальної суми оподаткованого доходу та завищення витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності. Крім того, суд наголошує на тому, що Кременчуцькою ОДПІ не ставилась під сумнів реальність та документальне підтвердження спірних витрат.

З - поміж іншого, необґрунтованими та не підкріпленими нормами Податкового кодексу України суд вважає посилання відповідача у письмових запереченнях на обов'язок платника визначати розмір документально підтверджених витрат при здійсненні окремого виду господарської діяльності у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному виду господарської діяльності окремо.

Суд також бере до уваги, що відповідачем в акті перевірки було зазначено лише про факт заниження ФОП ОСОБА_3 об'єкту оподаткування по одному виду діяльності, але не вказано про факт завищення податкових зобов'язань по іншому виду діяльності. Фактично вказане в акті порушення не впливає на визначення загальної суми чистого оподаткованого доходу, як об'єкта оподаткування, від здійснення всіх видів економічної діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень ФОП ОСОБА_3 п.2 ст. 7, п.11ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», завищення документально підтверджених витрат та, відповідно, заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність донарахування Кременчуцькою ОДПІ позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 65 229,20 грн, та, відповідно, про протиправність оскаржуваної вимоги №Ф-/736 від 20.05.2015.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним рішення та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 20 травня 2015 року №Ф-037671701/736.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко