Справа № 460/2624/13-а, 2а-460/191/13
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2015р. Справа № 876/6229/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Левицької Н.Г.,
судді Обрізка І.М.,
судді Сапіги В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові
апеляційну скаргу Львівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України, м.Львів
на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30.07.2013р. у справі №460/2624/13-а, 2а-460/191/13
за позовом ОСОБА_1 , м.Яворів Львівської області
до Львівського обласного військового комісаріату, м.Львів
про стягнення невиплаченого грошового забезпечення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської обл. з позовом до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення недоплаченого грошового забезпечення.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України. У липні 2013р. він дізнався, що за період з січня 2005 по грудень 2007р. йому не в повному обсязі виплачувалося грошове забезпечення. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоотримане грошове забезпечення із застосуванням посадового окладу в межах мінімальної заробітної плати, у розмірі 97040,77грн.
За результатами розгляду скарги Яворівський районний суд Львівської області позовні вимоги задоволив, оскільки вважав, що слід здійснити перерахунок грошового забезпечення із застосуванням посадового окладу в межах мінімальної заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати та стягнути на користь позивача недоотримане грошове забезпечення за період з січня 2005р. по грудень 2007р. у розмірі 97040,77грн.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, в інтересах держави, Львівський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт вказує, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999р. №13 правові норми про те, що мінімальна заробітна плата без врахування доплат, надбавок, заохочувальних та компенсаційних виплат не може бути нижчою встановленої законом мінімальної заробітної плати не поширюється на військовослужбовців. Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції прийнято судове рішення за позовом, поданого з пропущенням строків звернення до адміністративного суду без вирішення питання щодо їх поновлення. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.
Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, керуючись ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини колегією суддів встановлено наступне:
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом.
В період з 2005р. по 2007р. перебував на видах грошового забезпечення у відділі фінансового та соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В липні 2013р. позивач дізнався про те, що за період січня 2005р. по грудень 2007р. йому не в повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення. Позивач звернувся до відповідача з клопотанням здійснити перерахунок його грошового забезпечення та виплатити йому недоотримані кошти, однак йому було відмовлено.
Відповідно до п.1.11 наказу Міністра оборони України №75 від 20.03.2001р. Про затвердження Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене у меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Оскільки грошове забезпечення військовослужбовець недоотримав за період з січня 2005р. по грудень 2007р., а з відповідним зверненням за одержанням грошового забезпечення звернувся лише в 2013р., то минуло вже більше 3 років, а тому, позивач не може претендувати на виплату його недоплаченого грошового забезпечення за період 2005-2007рр.
Крім того, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем було пропущено строк на звернення до адміністративного суду.
Згідно із положеннями ч. 1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 даної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Даний строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на звернення до адміністративного суду розпочинається не в той момент, коли особа дізналася, що певними діями порушено її інтереси, а тоді коли особа дізналася про дії, якими порушені ці інтереси, відтак висновки суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення такого строку є помилковими. Адже позивач, отримуючи грошові кошти, знав про їх розмір, а відтак довідався про існування дій, що порушують його інтереси, а факт необізнаності позивача із нормами законодавства в 2005-2007 роках на дають підстав для висновків про поважність підстав пропуску строку на звернення до адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.
З вищенаведеного вбачається, що висновки суду першої інстанції вчинені з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, а відтак оскаржувана постанова повинна підлягати скасуванню.
Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Львівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30.07.2013р. у справі №460/2624/13-а, 2а-460/191/13 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення невиплаченого грошового забезпечення, - задоволити.
2. Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30.07.2013р. у справі №460/2624/13-а, 2а-460/191/13, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька
Суддя І.М. Обрізко
Суддя В.П. Сапіга