Справа № К/9991/25878/12-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/25878/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Української академії аграрних наук (далі - Інститут) до Фрунзенської районної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі -Фонд) про скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У липні 2011 року Інститут звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив скасувати рішення відповідача від 11.07.2011 року №30-01-05-09 в частині застосування до позивача фінансових санкцій - штрафу за неповну сплату страхових внесків у розмірі 90821,40 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2011 року позов задоволено в повному обсязі.

Скасовано рішення відповідача від 11.07.2011 року №30-01-05-09 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в частині застосування до позивача фінансових санкцій - штрафу за неповну сплату страхових внесків у розмірі 90821,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано і в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цього суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено ревізію Інституту за період з 01.04.2010 року по 01.04.2011 року щодо коштів Фонду, за наслідками якої складено акт перевірки від 24.06.2011 року №257.

В Акті від 24.06.2011 року зазначено, що Інститутом як страхувальником у червні 2010 року для оздоровлення працівників за власні кошти придбано путівки на суму 90821,40 грн., що є витратами на оплату праці, на які згідно наданих до перевірки документів проведено нарахування та утримання страхових внесків у розмірі 24873,85 грн., виходячи з фонду оплати праці за червень 2010 року у розмірі 1004355,0 грн.

Разом з тим, у звіті Ф4-ФСС з ТВП за 1 півріччя 2010 року страхувальником відображено фонд оплати праці за червень 2010 року в сумі 913207,0 грн. та зазначено про нарахування і утримання внесків в сумі 21916,97 грн.

За даними перевірки фонд оплати праці Інституту за червень складав 1004028,40 грн., відповідно нараховано і утримано внесків у розмірі 24096,67 грн. Різниця по страховим внескам між даними вказаного звіту і перевіркою складає 2179,70 грн. на невідображений фонд оплати праці у сумі 90821,40 грн.

На підставі акта перевірки Фондом 11.07.2011 року прийнято рішення №30-01-05-09 про застосування та зарахування до бюджету Фонду сум штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 90821,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що дійсно, вартість путівок, що були придбані позивачем для своїх працівників, на суму 90821,40 грн. відносяться до складової фонду оплати праці, а саме: інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Проте, абзацом 4 ч.1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон №2240), за яким Фонд прийняв Рішення про застосування штрафу у розмірі 90821,40 грн., передбачено застосування штрафу за неповну сплату страхових внесків у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до Закону нараховуються страхові внески, а в разі повторного порушення - у трикратному розмірі зазначеної суми.

Оскільки 90821,40 грн. - це вартість путівок, які відносяться до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що складають фонд оплати праці, але не є заробітною платою, то, на думку суду першої інстанції, не можна ототожнювати вказані виплати (вартість путівок), що помилково не були відображені у звітності, з прихованою (заниженою) заробітною платою.

Однак, суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції і зазначив, що при включені перелічених вище виплат (оплата путівок) до заробітної плати останні входять до фонду оплати праці з випливаючими з цього зобов'язаннями щодо нарахування страхових внесків на соціальне страхування з тимчасової втрати непрацездатності. З такою правовою позицією погоджується і суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону №2240 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону №2240 встановлено, що джерелами формування коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, є страхові внески страхувальників-роботодавців і застрахованих осіб, що сплачуються на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» установлені розміри внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням: для роботодавців - 1,4 відсотка суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інші заохочувальні і компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб.

Порядок і строки сплати страхових внесків встановлено ч. 1 ст. 23 Закону №2240, згідно якої страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону №2240 страхувальник зобов'язаний нараховувати і сплачувати страхові внески в установлені строки та в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 30 Закону №2240 встановлено, що за неповну сплату страхових внесків на страхувальника накладається штраф у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, а в разі повторного порушення - у трикратному розмірі зазначеної суми.

Виплати з огляду на приписи ст. 2 Закону України «Про оплату праці», відносяться до фонду оплати праці.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, вартість путівок працівникам на відпочинок, належить до виплат соціального характеру у грошовій формах, які, у свою чергу, належать до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що, згідно з п. 1.3 ст. 1 цієї ж Інструкції, є складовою фонду оплати праці.

Відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ці виплати підлягають обкладанням податком з доходів фізичних осіб, а отже на них нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Таким чином, базою для нарахування страхових внесків до Фонду є суми фактичних витрат на оплату праці, які включають основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Не може вважатися оплаченою сума зобов'язань , яка не була визначена в звіті як зобов'язання. Вразі, якщо платник страхових внесків сплачує, зараховує суму більшу, ніж визначено як зобов'язання до сплати у звіті, то така сума перевищення вважатиметься заборгованістю фонду перед позивачем чи переплатою позивача, а не сплатою зобов'язань у встановлені законом строки, як помилково вважає позивач і з ним погодився суд першої інстанції.

Враховуючи усі обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в позові з огляду на те, що відповідач діяв в межах наданої компетенції згідно вимог законодавства і не порушував права та законні інтереси позивача.

Доводи касаційної скарги зроблених цим судом висновків не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Української академії аграрних наук залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман