Справа № 813/976/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 р. № 876/5409/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року в адміністративній справі № 813/976/15 за позовом ОСОБА_2 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом і, з уточненням позовних вимог, просив визнати незаконними та скасувати пункт 3 наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУ МВС України у Львівській області) від 24.01.2015 р. № 184 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУ МВС», в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади, та наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області від 20.02.2015 р. № 95о/с в частині призначення його на посаду старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та поновити його на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані накази є незаконними та безпідставними, оскільки відповідно до положень Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України від 22.02.2012 р. № 155 та присяги працівника органів внутрішніх справ України до відповідальності може бути притягнуто лише особу, що вчинила правопорушення.

Крім цього, вважає, що відповідач не перевірив обставин справи, не встановив належним чином наявність підстав притягнення його до дисциплінарної відповідальності та не володіє належними доказами, які б слугували підставою для звільнення його з посади. Також під час проведення стосовно нього службового розслідування були допущені грубі порушення, а тому звільнення відбулось незаконно без належних правових підстав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржив відповідач ГУ МВС України у Львівській області, який вважає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувані накази є правомірними, оскільки прийняті за результатами проведеного службового розслідування, яким доведено вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни. Викладені у матеріалах службового розслідування факти підтверджені належними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV (надалі Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Належність до системи таких органів є державною службою.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання даної норми Закону Кабінет Міністрів Української РСР своєю постановою від 29 липня 1991 р. № 114 затвердив Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення).

Відповідно до пункту 23 Положення особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту, зокрема, передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 з серпня 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

У серпні 2014 року призначений виконуючим обовязки заступника начальника слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24.01.2015 р. № 184 за відсутність дієвого повсякденного контролю за службовою діяльністю підпорядкованих працівників, зокрема, суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, що призвело до надзвичайної події, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів, на позивача накладено дисциплінарне стягнення звільнення з посади, а наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 20.02.2015 року № 95 о/с його було призначено з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення на посаду старшого слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Підставою для прийняття зазначених наказів був висновок службового розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження та затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_5

Висновок службового розслідування був затверджений начальником ГУ МВС України у Львівській області 24.01.2015 р.

Як видно із матеріалів службового розслідування, майор міліції ОСОБА_5 23.01.2015 р. о 20 год. 10 хв. був затриманий біля приміського вокзалу на вул.Городоцькій у м.Львові працівниками УСБУ у Львівській області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України в межах розслідування кримінального провадження, розпочатого 23.01.2015 р. прокуратурою Львівської області за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 14 та частиною третьою статті 368 КК України, під час отримання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США від громадянина ОСОБА_6 за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності.

У частині, що стосується протиправних дій позивача, які надалі стали підставою для видання оскаржуваного наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, у висновку розслідування зазначено, що допущені майором міліції ОСОБА_5 грубі порушення службової дисципліни стали можливими через відсутність дієвого повсякденного контролю за його службовою діяльністю, зокрема, суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів зі сторони керівництва слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС виконуючого обовязки заступника начальника відділення майора міліції ОСОБА_2

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що дисциплінарне стягнення «звільнення з посади» було застосоване до позивача без урахування тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, попередньої поведінки особи, її ставлення до виконання службових обовязків та рівня кваліфікації, що суперечить вимогам статті 14 Дисциплінарного статуту.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Закріплений законом принцип самостійності працівника міліції, яка базується, перш за все, на його високій свідомості, передбачає і персональний характер його відповідальності за скоєний проступок, що мало бути враховано в ході проведення службового розслідування за фактом вчинення протиправного діяння майором міліції ОСОБА_5

Що стосується дисциплінарної відповідальності позивача через відсутність дієвого повсякденного контролю за його службовою діяльністю, зокрема, суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною дванадцятою статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Як видно із послужного списку майора міліції ОСОБА_2, за час проходження служби в органах внутрішніх справ він неодноразово заохочувався командуванням, при цьому на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності інших діючих дисциплінарних стягнень не мав.

Також відповідачем не надано жодних доказів щодо попередньої протиправної поведінки позивача чи його негативного ставлення до виконання своїх службових обовязків.

На підтвердження того, що ним вживалися заходи щодо контролю за службовою діяльністю працівників РВ, позивачем надано копії відомості про вивчення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особовим складом Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та відомості про прийняття заліків у працівників слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області по дотриманню наказу МВС України від 26.03.2010 р. № 90. Опитані в ході службового розслідування посадові особи Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС засвідчили, що на нарадах слідчого відділення неодноразово наголошувалось про неприпустимість вчинення особовим складом слідчого відділення порушень службової дисципліни, зокрема, вчинення кримінальних порушень, вимог нормативних документів з даних питань. Що стосується доводів про відсутність з боку позивача дієвого повсякденного контролю за належним оформленням та порядком зберігання речових доказів, то вони не підтверджені будь-якими доказами, в тому числі й даними самого розслідування.

Суд критично оцінює і висновок розслідування про відсутність з боку позивача дієвого повсякденного контролю за службовою діяльністю ОСОБА_5, оскільки сам проступок, за результатами якого було призначене службове розслідування мав місце в неробочий час та за межами Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС. Жодних обґрунтованих доказів того, що позивач знав або міг знати про злочинні наміри ОСОБА_5 в матеріалах розслідування не зібрано.

Як видно із Типового положення про слідчий відділ, затвердженого наказом МВС України від 09.08.2012 року № 686 (а.с.101 104), зокрема його підпунктів 4.1.2, 4.1.12, 4.1.17 4.1.19, 4.1.23, 4.1.25, 4.1.30, посадові обовязки, невиконання яких поставлено у вину позивачу, відносяться до компетенції першого заступника начальника відділу начальника слідчого відділення, обовязки якого у спірний період виконував старший слідчий Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області підполковник ОСОБА_7

Пунктом 4.3 вказаного Типового положення визначено, що на період тимчасової відсутності першого заступника начальника територіального органу Міністерства внутрішніх справ України начальника слідчого відділу обовязки начальника слідчого відділу виконує його заступник або інший працівник слідчого відділу згідно з функціональними обовязками.

У справі відсутні докази тимчасової відсутності станом на 23 січня 2015 року першого заступника начальника територіального органу Міністерства внутрішніх справ України начальника слідчого відділу та покладення цих обовязків на позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_2 та правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального законодавства, неповне зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору. Тому підстав для скасування ухваленого рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року в адміністративній справі № 813/976/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_1

Ухвала в повному обсязі складена 26 червня 2015 року.