Справа № 2а-/0370/1219/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Справа № 51949/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року у справі за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

СПД-ФО ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області, яким просив визнати нечинною та скасувати постанову відповідача від 09.03.2011 року № 120153 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідачем правомірно встановлено факт відсутності на момент проведення перевірки належним чином оформленої ліцензійної картки на транспортний засіб позивача, однак суд дійшов висновку, що постанова про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не відповідає дійсним обставинам справи та винесена всупереч вимогам цього Закону, оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що на момент перевірки позивач надавав послуги по перевезенню пасажирів, так як на момент проведення перевірки автомобілем ним керував ОСОБА_2 на підставі довіреності, який в трудових відносинах з позивачем не перебував, не отримував грошових коштів від перевезення пасажирів, а використовував транспортний засіб, облаштований як таксі, за власними потребами, що ОСОБА_2 пояснив будучи допитаним в якості свідка.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вишення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що факт порушення водієм транспортного засобу, який належить позивачу, вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», був встановлений та зафіксований інспекторами належним чином у встановленому законодавством порядку. Доводи позивача про те, що на момент проведення перевірки він не перебував за кермом автомобіля і не надавав послуг з перевезення пасажирів на таксі, на думку відповідача, є суперечливими та необґрунтованими, оскільки даний автомобіль був обладнаний розпізнавальним ліхтарем «таксі» помаранчевого кольору на даху автомобіля, композиціями з квадратів, розташованих в шаховому порядку на дверцятах транспортного засобу та справним таксометром, що свідчить про використання цього автомобіля з метою надання послуг із перевезення пасажирів на таксі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, 19.02.2011 року інспектори Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області відповідно до завдання на перевірку від 18.02.2011 року № 108183 провели в м. Луцьку рейдову перевірку транспортних засобів, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів, під час якої, зокрема, був перевірений транспортний засіб марки ЗАЗ TF 699 Р, державний номерний знак НОМЕР_1, за результатами якої складено акт № 223348.

В даному акті зафіксовано, що транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_1, керував ОСОБА_2, який надавав послуги з перевезення одного пасажира в режимі таксі за відсутності ліцензійної картки, дорожнього листа, відміток про проходження ним передрейсового медогляду та технічного огляду транспортного засобу.

Від підписання акту перевірки та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, про що перевіряючими було зроблено відповідні записи в акті.

09.03.2011 року начальник Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області виніс постанову № 120153 про застосування фінансових санкцій, згідно з якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі абзацу третього ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до відповідача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

При цьому, відповідач був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства та після її розгляду йому були надіслані копії зазначених постанови та припису, що підтверджується копіями повідомлення, списку поштових відправлень, супровідного листа та повідомлення про вручення поштового відправлення, які є в матеріалах справи, однак на розгляд справи не прибув і не надав заперечень з приводу порушення.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та державний нагляд за забезпеченням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, безпеки автомобільних перевезень.

Таким органом відповідно до п. 1 Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 року № 1190 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції), є Головна державна інспекція на автомобільному транспорті, що діє у складі Мінтрансзв'язку і йому підпорядковується.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедура здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень врегульована Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 даного Порядку передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 4 цього Порядку державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Відповідно до положень п. п. 12, 15, 16, 21 цього Порядку рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону, наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут, відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам, оснащення таксі справним таксометром.

Як зазначено вище, при проведенні перевірки автомобіля марки ЗАЗ TF 699 Р, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 і яким керував ОСОБА_2, посадовими особами відповідача було встановлено, що при перевезенні одного пасажира автомобілем таксі були відсутні ліцензійна картка до ліцензії про внутрішні перевезення на таксі та відсутній дорожній лист. Такого висновку перевіряючі дійшли з врахуванням того, що даний автомобіль був обладнаний розпізнавальним ліхтарем «таксі» помаранчевого кольору на даху автомобіля, та композиціями з квадратів, розташованих в шаховому порядку на дверях транспортного засобу.

Відповідно до п. 86 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, повинні дотримуватися вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів. Для надання послуг таксі перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства транспортні засоби, відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожний автомобіль, обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ліцензійна картка НОМЕР_2 до ліцензії НОМЕР_3 видана зі строком дії з 09.03.2011 року до 21.07.2014 року, а попередня ліцензійна картка Серії НОМЕР_4 до ліцензії НОМЕР_3 втратила чинність з 17.09.2010 року у зв'язку з перереєстрацією транспортного засобу після встановлення на автомобіль газового обладнання.

Відповідно до п. 1.5 Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 22.07.2010 року № 514, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2010 року за № 681/17976 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ліцензійні картки оформлюються на власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, що використовуються на інших законних підставах та якими будуть надаватися послуги з перевезення пасажирів і вантажів.

Згідно з п. 3.2 цього Положення у разі змін у кількості або складі автотранспортних засобів, що використовуються для провадження діяльності, відповідно до статті 17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензіат протягом десяти робочих днів подає до органу ліцензування або відповідного територіального управління повідомлення в письмовій формі.

У цьому разі нові ліцензійні картки оформлюються до чинної ліцензії на підставі заяви (додаток 3), до якої додаються відомості про власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, що використовуються на інших законних підставах, із зазначенням типу, марки, моделі, реєстраційного номера, повної маси (пасажиромісткості), року випуску, реквізитів свідоцтва про реєстрацію автотранспортного засобу або реєстраційного чи іншого засвідченого в установленому порядку документа, що підтверджує право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, які будуть використовуватися для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, та відомості про спеціальне обладнання таксі (для ліцензіатів, які надають послуги з перевезення пасажирів на таксі) за формою, наведеною у додатку 2 до Ліцензійних умов.

Згідно з п. 3.3 даного Положення ліцензійні картки є недійсними у разі змін у реєстраційних документах власних автотранспортних засобів або в інших засвідчених в установленому порядку документах, що підтверджують право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, що використовується на інших законних підставах.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем правомірно встановлено факт відсутності на момент проведення перевірки належним чином оформленої ліцензійної картки на зазначений вище транспортний засіб, який належить позивачу.

Наведене також підтверджується показаннями допитаного судом першої інстанції в якості свідка державного інспектора Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області ОСОБА_3 і не спростованими позивачем та показаннями допитаного в якості свідка ОСОБА_2

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова відповідача про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не відповідає дійсним обставинам справи та винесена всупереч вимогам цього Закону, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 цього Закону, передбачена відповідальність і застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Накладати такі санкції від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту уповноважені посадові особи урядового органу державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті.

Відповідно до ст. 39 цього Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Для автомобільного перевізника такими документами є ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, дорожній лист, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, ліцензійна картка, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для фізичної особи на перевезення пасажирів легковими автомобілями для власних потреб - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Як встановив суд, ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, є власником легкового автомобіля марки ЗАЗ TF 699 Р, державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснює господарську діяльність з надання послуг перевезення пасажирів на таксі на підставі, зокрема, ліцензії НОМЕР_3, виданої на вказаний автомобіль зі строком дії з 22.07.2009 року до 21.07.2014 року.

При цьому, як зазначено вище, ліцензійна картка НОМЕР_2 до даної ліцензії є чинною з 09.03.2011 року до 21.07.2014 року, а попередня ліцензійна картка серії НОМЕР_4 втратила чинність з 17.09.2010 року у зв'язку з перереєстрацією транспортного засобу після встановлення на автомобіль газового обладнання.

Наведених обставин позивач не заперечує.

А факт здійснення на момент проведення перевірки перевезення пасажирів (одного пасажира) на комерційній основі підтверджується наявністю під час проведення перевірки на даху його автомобіля розпізнавального знаку - ліхтаря оранжевого кольору, а також композиції з квадратів на дверях автомобіля та оснащення автомобіля справним таксометром, що, як обґрунтовано зазначає відповідач, дає підстави вважати, що цей транспортний засіб був обладнаний таким чином з метою надання послуг з перевезення пасажирів на таксі, так як згідно з ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - це легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Та обставина, що ОСОБА_2, який на момент перевірки керував зазначеним вище транспортних засобом, не перебував у офіційний трудових відносинах з СПД-ФО ОСОБА_1, на думку колегії суддів, з врахуванням наведених вище обставин не спростовує факту порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки в даному випадку між позивачем і ОСОБА_2 мали місце фактичні трудові відносини.

Також відсутність факту розрахунку (оплати) особою-пасажиром автомобіля за надані послуги з перевезення на таксі на момент проведення перевірки, на думку колегії суддів, не свідчить про відсутність факту надання таких послуг.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що СПД-ФО ОСОБА_1 не може нести відповідальності за вказане правопорушення, оскільки саме він зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності, є автомобільним перевізником відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», здійснює діяльність з надання послуг перевезення пасажирів на таксі, має відповідну ліцензію та є власником зазначеного вище автомобіля.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і розцінює його твердження як спробу уникнути відповідальності, оскільки, як зазначено вище, факт порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» підтверджується встановленими судом обставинами та наданими сторонами письмовими доказами, які апеляційний суд дослідив і дав їм належну та мотивовану оцінку.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року у справі № 2а-1219/11/0370 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Волинській області про скасування постанови - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 08.06.2015 року