Справа № 2а/0270/5362/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ К/800/20775/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Борисенко І.В.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуКозятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби
на постановуВінницького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року
у справі2а/0270/5362/12
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Леон-Ш»
доКозятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леон-Ш» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Леон-Ш») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, Кощятинська ОДПІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11 жовтня 2012 року №.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року скасовано та позов задоволено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року.

Позивач правом на надання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Козятинською ОДПІ була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Леон-Ш» з питань достовірності формування податкового кредиту та податкового зобов'язання по взаємовідносинах з ТОВ «Тандем-Центр» за період з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року, результати якої оформлено актом № 75/22/33623460 від 26 вересня 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення статей 202, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 126894,00 грн.

Виявлення зазначеного порушення стало підставою для винесення відповідачем 11 жовтня 2012 року податкового повідомлення - рішення №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за квітень місяць 2012 року у сумі 126894 грн.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, Вінницький окружний адміністративний суд виходив з того, що зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість здійснено податковим органом правомірно.

За результатами перегляду зазначеного судового рішення, Вінницький апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про недопущення позивачем порушення вимог податкового законодавства, оскільки право на включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість зберігається за платником протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції відповідач посилається на його прийняття без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції між позивачем (покупцем) та ТОВ «Тандем-Центр» було укладено договір поставки товару.

Предметом поставки є такий товар: відсів, щебінь та інші будівельні матеріали, мазут, бітум, дизельне пальне та надання у строкове платне користування транспортних засобів.

За результатами виконання зазначеного договору, придбання позивачем товарів, ТОВ «Тандем-Центр» виписало податкові накладені № 58 від 02 вересня 2011 року, № 61, № 62 від 05 вересня 2011 року, № 63 від 06 вересня 2011 року, № 64 від 07 вересня 2011 року, № 66 від 08 вересня 2011 року, № 68, № 69 від 29 вересня 2011 року, № 70 від 30 вересня 2011 року.

За результатами проведення податковим органом планової виїзної перевірки ТОВ «Леон-Ш» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року складено акт №26/23/33623460 від 28 березня 2012 року.

Згідно з висновками зазначеного акта відповідачем, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.3. 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та порядку заповнення податкової закладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2011 року №1379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість у сумі 126894 грн. у тому числі за вересень 2011 року в сумі 104381 грн. та жовтень 2011 року у сумі 22513 грн.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення податковим органом 06 квітня 2012 року податкового повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 126894,00 грн.

Відповідне податкове повідомлення - рішення ТОВ «Леон-Ш» не оскаржувало та здійснило сплату визначеного ним грошового зобов'язання.

Підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання стало виявлення податковим органом під час перевірки зазначення у податкових накладних, виписаних ТОВ «Тандем-Центр», невірних реквізитів договорів, на підставі яких здійснювались господарські операції.

У зв'язку з наданням названим контрагентом нових податкових накладних із усуненням недоліків, зазначених у акті перевірки, позивач повторно включив суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту за квітень 2012 року - період, в якому було отримано належним чином оформлені податкові накладні.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 названої статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Як встановлено судом апеляційної інстанції підставою для включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених позивачем ТОВ «Тандем Центр» стало отримання ТОВ «Леон Ш» у квітні 2012 року належним чином оформлених податкових накладних, виписаних у вересні 2011 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком Вінницького апеляційного адміністративного суду про правомірність такого включення суми ПДВ до складу податкового кредиту за квітень 2012 року у зв'язку з дотриманням позивачем всіх приведених вище правових норм Податкового кодексу України.

Посилання податкового органу на повторність оформлення податкових накладних, які стали підставою для збільшення податкового кредиту з ПДВ, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі накладні містять дату здійснення операцій по придбанню товарів.

Крім того, станом на момент проведення перевірки сума ПДВ, зазначена у відповідних накладених, ще не включена до складу податкового кредиту позивача та з моменту їх складання (податкових накладних) ще не сплинуло 365 календарних днів, що свідчить про правомірність дій платника податку та помилковість висновків податкового органу про завищення платником податкового кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі №2а/0270/5362/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна