Справа № 808/3526/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року , о 16:05 годині,Справа № 808/3526/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод»

до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що на підставі акту перевірки №60-22-01/33920601 від 28.04.2014 ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення № форми «Р», № форми «В1», № форми «В4», № форми «П» та № форми «Р» від 19.05.2014. Позивач вважає, що вказані рішення суперечать нормам діючого законодавства й підлягають скасуванню.

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що реальність здійснення договірних відносин з постачання олії соняшникової субєкту господарювання нерезиденту не підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку. Проте, в акті перевірки відсутні зауваження контролюючого органу до наданих до перевірки документів чи відносно не надання позивачем таких документів до перевірки. Здійснення позивачем господарської операції з реалізації соняшникової олії підтверджується належним чином оформленими документами, що необхідні для здійснення такої реалізації. Порушення лише строків виконання договірних зобовязань не може спростовувати факт реального постачання товару. Операція з постачання соняшникової олії, всупереч висновкам ДПІ, є прибутковою.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання. На момент здійснення господарської діяльності з ТОВ «Анкомтех Сервіс», останнє було належним чином зареєстровано в якості платника ПДВ, відомості щодо визнання підприємства «фіктивним» відсутні. Первинні документи бухгалтерського обліку підтверджують реалізацію придбаного у своїх контрагентів товару та факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Анкомтех Сервіс», а тому посилання в акті перевірки на описову частину ухвали Ордонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2014 у справі №335/1905/14-к 1-кс/335/714/2014 не можуть слугувати підставою для проведення коригування у бухгалтерському та податковому обліках позивача.

Також, відповідно до уточнюючого розрахунку № від 28.02.2014, до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, згідно з податковими накладними від ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПП "Сталіт", ТОВ "Промтеплотехсервіс", ТОВ "ВК Груп". Платники податків мають право на віднесення до податкового кредиту певних сум ПДВ на підставі податкових накладних, отриманих від контрагентів лише впродовж 365-ти днів з моменту складання таких накладних. Цей строк не поширюється на строк подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ в разі самостійного виявлення помилок в раніше поданій декларації. В квітні 2013 року у зв'язку із допущенням технічної помилки ТОВ "ЗСЗ" було надано уточнюючий розрахунок за жовтень 2012 року, із мінусом - 105204,82 гривень, відповідно у березні 2013 року включено до складу податкового кредиту зі знаком + 105204,82 гривень. Вказані помилки не вплинули на правильність визначення показників податкової декларації з ПДВ та зміни розрахунків з Держбюджетом.

Просить скасувати вищевказані податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує і просить його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях, зазначивши, що в ході перевірки не встановлено факту зберігання олії соняшникової, жодних документів на підтвердження зберігання зазначеного товару підприємством не надано. Також, операція з нетипового експорту олії соняшникової має збитковий характер та доводить факт відсутності господарської мети при її здійсненні й мету одержання безпідставної податкової вигоди. Крім того, в періоді, що перевірявся, підприємством не в повному обсязі включено адміністративні витрати до складу витрат за 4 квартал 2012 року на суму 580000 гривень. Також, проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих показників у рядку 06.2 декларації «Витрати на збут» у сумі 18267 гривень. В ході проведення перевірки встановлено здійснення фінансово-господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Анкомтех Сервіс». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2014 у справі №№335/1905/14 1-кс/335/714/2014 встановлено, що ТОВ «Анкомтех Сервіс» створено з метою прикриття незаконної діяльності по умисному ухиленню від сплати податків шляхом безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат підприємствам-контрагентам. ТОВ «Анкомтех Сервіс» складало та видавало підприємствам завідомо неправдиві первинні документи по безтоварним операціям, воно не має складських приміщень, автомобільного чи іншого устаткування, необхідного для здійснення фінансово-господарської діяльності. Операції між позивачем та ним не містять за собою розумних економічних або інших причин, систематичного придбання та продажу товарів. Первинні документи, складені за результатом взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Анкомтех Сервіс», не мають юридичної сили первинних документів та не можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Також, позивач подав уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за січень 2014 року з розрахунком суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 46892 гривень. Проте, оскільки простежити сплату по ланцюгу постачання товарів та послуг не можливо, отже й неможливо підтвердити суму, що підлягає відшкодуванню за рахунок зменшення податкових зобовязань. Просить відмовити в позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке: судом встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЗСЗ» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на прибуток за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобовязань з ПДВ в звітних (податкових) періодах, задекларованих в уточнюючих розрахунках № від 21.02.2014, № від 21.02.2014 та правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року січень 2014 року, результати якої викладено в акті №60/22-01/33920601 від 28.04.2014 (т.2 а.с.27-81).

Пунктом 4 «Висновок» вищевказаного акту встановлено порушення позивачем:

ст. 1, п. 2 ст. 3, п.п. 1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 138.1, 138.5, 138.9, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК), що призвело до заниження податку на прибуток на 1958014 гривень за період з 01.10.2012 по 31.12.2012 та завищення відємного значення обєкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 6833 гривень за 2013 рік;

пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.6 ст. 198 ПК, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 559592 гривень, в тому числі по періодам: жовтень 2012 року 464998 гривень, березень 2013 року 79493 гривень, вересень 2013 року 15101 гривень;

пп. 14.1.18 п.14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п.200.1, 200.2, 200.17 ст. 200 ПК, в результаті чого завищено ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1536701 гривень, в тому числі по періодам: грудень 2012 року - 1536701 гривень, січень 2014 року - 46892 гривень;

п.п. 200.1, 200.2, 200.4 ст. 200 ПК, р.р. 4,9 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1492 від 25.11.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за № 1490/20228, а саме: завищення залишку відємного значення попереднього податкового періоду, в тому числі: за жовтень 2012 року у сумі 3554 гривень, листопад 2012 року - 1581295 гривень, грудень 2012 року - 150006 гривень, січень 2013 року - 1516693 гривень, лютий 2013 року - 1417965 гривень, березень 2013 року - 1434196 гривень, квітень 2013 року - 1605283 гривень, червень 2013 року - 1605283 гривень, липень 2013 року - 1540030 гривень, серпень 2013 року - 1540030 гривень, вересень 2013 року - 1522574 гривень, жовтень 2013 року - 1528721 гривень, листопад 2013 року -1528721 гривень, грудень 2013 року - 1530503 гривень та січень 2014 року - 1483611 гривень.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

На підставі вказаного акту перевірки 19.05.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: форми «В1»№, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1583593 гривень та визначено штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 395898,25 гривень (т.2 а.с.163); форми «В4» №, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ на 1710590 гривень (т.2 а.с.165); форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість, за основним платежем - на 559592 гривень, за штрафними санкціями - на 279796 гривень (т.2 а.с.167); форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток, за основним платежем - на 1958014 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 489503,5 гривень (т.2 а.с.171); форми «П» №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 6833 гривень (т.2 а.с.172).

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ , видами діяльності ТОВ «ЗСЗ» за КВЕД-2010 є: 24.10 виробництво чавуну, сталі та феросплавів; 23.61 виготовлення виробів із бетону для будівництва; 24.42 виробництво алюмінію; 24.44 виробництво міді; 46.72 оптова торгівля металами та металевими рудами (т.1 а.с.13).

Судом встановлено, що в періоді, який перевірявся, між ТОВ «Мясопереробний комплекс ЛТД» (постачальник) та ТОВ «ЗСЗ» (покупець) укладено договір поставки №М1754 від 25.11.2011 (т.3 а.с.25-30), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити в встановлені цим договором строки олію соняшникову, а покупець зобовязується прийняти продукцію та сплатити постачальнику її вартість. Загальна кількість продукції, що підлягає поставці, її ціна та інші умови поставки кожної партії визначаються сторонами договору в специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору. Поставка продукції здійснюється на умовах, визначених сторонами в специфікаціях, відповідно до «Інкотермс 2010». Продукція постачається партіями впродовж строку дії договору, який вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2011.

Відповідно до специфікації №4 від 18.10.2012 (з урахуванням додаткової угоди №2 від 31.10.2012) до вказаного договору поставки, продавець (ТОВ «Мясопереробний комплекс ЛТД») зобовязується продати покупцю (позивачу) 1100 тон олії соняшникової за ціною 8990 гривень за тону на загальну суму без ПДВ 9889000 гривень (т.3 а.с. 31,33). Товар має бути транспортований до пункту призначення до 31.10.2012; умови передачі: СРТ НП «Термінал-Укрхарчозбутсировина», (ІНКОТЕРМС 2010), вантажоотримувач: Allseeds Switzerland S.A. Експортер: ТОВ «ЗСЗ», товар відправляється на підставі контракту №2195 від 18.10.2012.

Аналізуючи зазначене, суд погоджується з твердженням контролюючого органу щодо нетиповості здійснення позивачем операцій з придбання олії соняшникової.

В акті зазначено, що в ході перевірки не встановлено факту зберігання олії соняшникової нерафінованої 1 гатунку, яка, згідно з даними первинного обліку, отримана за період з 23.10.2012 по 26.10.2012 у кількості 1100,36 тон та відвантажена 18.12.2012 у кількості 443,855 тон й 28.12.2012 у кількості 655,422 тон.

Суд погоджується з таким висновком контролюючого органу, оскільки ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи представником позивача не було надано належних доказів зберігання зазначеного товару.

Отриману соняшникову олію позивач експортував, відповідно до умов контракту №2195 від 18.10.2012, укладеного між Allseeds Switzerland S.A. (покупець) та ТОВ «ЗСЗ» (продавець), згідно з яким продавець продає, а покупець приймає та оплачує 1100 метричних тон соняшникової олії на загальну вартість 1227325 доларів США (1115,75 доларів США за метричну тону).

Відповідно до ВМД №504010000/2012/2872 від 18.12.2012, було відвантажено олії соняшникової нерафінованої у кількості 443,835 тон на суму 3958201,74 гривень, згідно з ВМД №№504010000/2012/2965 від 28.12.2012 655,422 тон на 5845177,79 гривень (т.3 а.с.99,104). Проте, відповідно до вищевказаного експортного контракту, товар за ним має бути поставлений 22-31 жовтня 2012 року включно.

Судом встановлено, що ТОВ «ЗСЗ» при здійсненні операції з експорту олії соняшникової за вищевказаними контрактом понесло витрати на купівлю цього товару у розмірі 9892236,4 гривень та на збут товару у розмірі 11640,76 гривень. Відповідно до вищевказаних ВМД, дохід підприємства склав 9803382,53 гривень.

Таким чином, зазначена операція з експорту олії соняшникової носить збитковий характер на суму 100495,63 гривень, право власності на товар фактично не переходило до позивача, а тому суд погоджується з висновком ДПІ щодо здійснення позивачем такої операції без господарської мети, а лише з метою одержання безпідставної податкової вигоди у вигляді витрат у складі собівартості придбаних та реалізованих товарів, та податкового кредиту з ПДВ.

Крім того, оскільки операція з експорту олії соняшникової виходить за межі господарської діяльності позивача, то й витрати на отримання послуг з оформлення сертифікату походження товару, оформлення ВМД, сплата обовязкового реєстраційного збору згідно з контрактом №111/08-ЗЕ, на загальну суму 11640,76 гривень не можуть бути відображені в рядку 06.2 «Витрати на збут», а тому висновок ДПІ про завищення позивачем цього показника знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Перевіркою відображеного у рядку 06.1 «Адміністративні витрати» декларації з податку на прибуток підприємства за 4 квартал 2012 року встановлено, що ТОВ «ЗСЗ» не в повному обсязі включено до складу цих витрат витрати на загальну суму 580000 гривень (т.1 а.с.236, 243).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.5 вищевказаної статті ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного: датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору; датою збільшення витрат платника податку від здійснення кредитно-депозитних операцій, у тому числі субординованого боргу, є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів)), визначена згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Для цілей цієї статті під субординованим боргом розуміються звичайні незабезпечені боргові капітальні інструменти (складові елементи капіталу), які відповідно до договору не можуть бути взяті з банку раніше п'яти років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій усіх інших кредиторів; витрати, понесені платником податку, у вигляді благодійних чи інших внесків та/або вартості товарів (робіт, послуг) до неприбуткових організацій, які згідно з нормами цього розділу враховуються для визначення об'єкта оподаткування платника податку, включаються до складу витрат за датою фактичного перерахування таких внесків та/або вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 138.9 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), «до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д)амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення».

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

А згідно з ч.ч.1,2 ст. 9 вищевказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з даними досліджених під час перевірки головної книги, карток рахунків 631, 661, 65, 20, 22, 33, 37, 39 та даних первинного обліку відхилення від задекларованих даних та даних декларації у розрізі бухгалтерських проводок складає 580000 гривень. Таким чином, суд погоджується з висновком ДПІ щодо не включення позивачем до складу витрат за 4 квартал 2012 року адміністративних витрат, повязаних з оплатою послуг звязку, амортизації основних фондів адміністративного призначення, нарахування заробітної плати АУП персоналу, нарахування соціальних внесків на заробітну плату та іншим, на загальну суму 580000 гривень.

В акті перевірки зазначено, що в грудні лютому 2013 року ТОВ «ЗСЗ» та ТОВ «Анкомтех Сервіс» здійснювали фінансово-господарську діяльність. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2014 у справі №335/1905/14 1-кс/335/714/2014, з серпня 2012 року по вересень 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою створили ряд фіктивних підприємств, а саме: ТОВ «Полімер Універсал» та ТОВ «Анкомтех Сервіс» з метою прикриття незаконної діяльності по умисному ухиленню від сплати податків шляхом безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат підприємствам-контрагентам, а в подальшому, в період з листопада 2010 року по вересень 2013 року вищевказані особи в змові із службовими особами діючих підприємств надавали послуги з переведення через розрахункові рахунки «фіктивних» підприємств безготівкових коштів в готівку, складанню та видачі завідомо неправдивих первинних документів по безтоварним операціям. Допитаний в якості свідка директор ТОВ «Анкомтех Сервіс» ОСОБА_5 пояснив, що за грошову винагороду від ОСОБА_1 він дав згоду на реєстрацію себе як директора вказаного підприємства, водночас фактичної мети призначення себе директором підприємства не мав та до подальшої діяльності товариства відношення не мав, фінансово-господарська діяльність на вказаному підприємстві не здійснювалася, ТМЦ не реалізовувалися.

В ході аналізу податкової звітності ТОВ «Анкомтех Сервіс» встановлено відсутність складських приміщень, автомобільного чи іншого устаткування, необхідного для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Таким чином, ТОВ «Анкомтех Сервіс» було зареєстровано без мети здійснення господарської діяльності, а з метою використання його реквізитів і розрахункових рахунків для перерахування грошових коштів. Операції між позивачем та ТОВ «Анкомтех Сервіс» не містять за собою розумних економічних чи інших причин, ділової мети, систематичного придбання та продажу товарів, робіт чи послуг. Наслідком діяльності вказаного підприємства є виключно формування податкового кредиту та витрат для інших субєктів господарської діяльності. Отже, взаємовідносини позивача з ТОВ «Анкомтех Сервіс» не спричиняють реальної зміни активів, та спрямовані лише на отримання неправомірної податкової вигоди. Первинні документи, що складені між підприємствами по операціям з придбання гідроциліндру та ремкомплекту не мають юридичної сили первинних документів, а отже й не можуть бути використані для відображення в податковому обліку. Крім того, надана позивачем картка складського обліку взагалі містить явні ознаки підробки заповнена однією ручкою та тим самим почерком, а записи в ній хоча і зроблені через значний проміжок часу, взагалі не містять ознак потертості чи зношення.

На порушення п. 14.1.18 п.14.1 ст. 14, п. 198.6 ст. 198 ПК позивачем завищено податковий кредит з ПДВ за жовтень 2012 року на 105204,82 гривень.

Відповідно до поданої ТОВ «ЗСЗ» податкової декларації з ПДВ за січень 2014 року №4 від 20.02.2014 (з урахуванням уточнених розрахунків № від 21.02.2014 й № від 28.02.2014) та розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявлена до відшкодування з бюджету в рахунок зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість сума складає 46892 гривень.

Згідно із п. 198.6 ПК, "не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної ( абз. третій із змінами, внесеними згідно із Законом № 4834-VI від 24.05.2012).

Згідно з пп. 14.1.18 п.14.1 ст. 14 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з п.п. 200.1, 200.2, 200.4 ст. 200 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, зазначене порушення сталося внаслідок неодноразового включення, а потім виключення сум податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2012 року, останне з яких відбулося в січні 2014 року. Позивач в обгрунтування своєї позиції посилається на п.п. 50.1, 50.2 ст. 50, п. 102.1 ст. 102, п. 198.6 ст. 198 ПК, а відповідач - на п. 198.6 ст. 198 ПК. Позивач зазначає, що вказані помилки, які уточнювалися неодноразово, не вплинули на розрахунки з державним бюджетом, проте суд не погоджується з таким твердженням, та вважає за необхідне зазначити, що позивачем неодноразово внесено/виключено суму податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2012 року в уточнюючих розрахунках до декларацій з ПДВ, останнім уточнюючим розрахунком взагалі внесено уточнення в попередній уточнюючий розрахунок. Суд вважає, що неодноразове внесення позивачем змін до декларації та розрахунків щодо однієї й тієї самої суми податкового кредиту з ПДВ є нічим іншим, як намаганням отримання неправомірної податкової вигоди, а тому суд погоджується з висновками контролюючого органу, що податкові накладні за 2012 рік не можуть бути включені у декларацію за жовтень 2012 року через подання уточненого розрахунку до цієї декларації у 2014 році. Законодавством чітко передбачено, що однією з обовязкових підстав для включення певної суми до податкового кредиту з ПДВ є сплата цієї суми до Держбюджету. Висновок про те, що відшкодуванню підлягають лише суми, що були сплачені до бюджету випливає із самої суті поняття податку, його основної функції формування доходів Держбюджету, а також із поняття платника податку як особи, яка, згідно з Податковим кодексом України, зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем. Таким чином, Податковим кодексом України встановлений прямий взаємозвязок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку. Зазначені етапи нерозривно повязані між собою сплата податку, і тільки після неї відбувається включення відповідних сум до податкового кредиту та їх відшкодування за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку. Проте, у звязку з тим, що простежити сплату по ланцюгу постачання товарів та послуг неможливо, тому й можливість підтвердити задекларовану позивачем суму ПДВ, що підлягає відшкодуванню по декларації за січень 2014 року у розмірі 46892 гривень, відсутня.

З огляду на вище викладене позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України, «якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз».

При зверненні до суду з даним позовом було сплачено 10% ставки максимального судового збору за подання позову майнового характеру - 487,2 гривень (платіжне доручення №509 від 28.05.2014 (т.1 а.с.9). Оскільки у позові відмовлено, позивач повинен доплатити судовий збір у розмірі 4384,8 гривень (4872 487,2 =4384,8).

Керуючись ст.ст.17, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод» (, адреса: 69600, м. Запоріжжя, МСП 594, вул. Краснова, буд. 9а) на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотирьох) гривень 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш