Справа № 2а-9732/12/1370
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015р. Справа № 876/2742/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Львів

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012р. у справі №2а-9732/12/1370

за позовом Львівського міського центру зайнятості, м.Львів

до ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2012р. позивач: Львівський міський центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, просив стягнути з відповідача на користь Львівського міського центру зайнятості надлишково виплачені кошти в сумі 2716,73грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 02.12.2009р. надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю на підставі п.п.1, 3, 4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. 17.10.2011р. під час відвідання ОСОБА_1 було прийнято рішення про скорочення тривалості виплати на 90 календарних днів відповідно до вимог п.п.1 п.5 ст.31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 05.09.2011р. по 02.12.2011р., що призвело до переплати відповідачу коштів за період з 05.09.2011р. по 10.10.2011р. в сумі 2716,73грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012р. у справі №2а-9732/12/1370 адміністративний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості суму коштів у розмірі 2716,73грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Львівський міський центр зайнятості правомірно прийняв рішення від 17.10.2011р. про скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю строком на 90 календарних днів, відповідно до п.п.1 п.5 ст.31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, відтак, існують підстави для стягнення коштів з відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач у справі: ОСОБА_1, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що переплата допомоги вникла з вини працівників Львівського міського центру зайнятості, а не з вини відповідача, така виплата була проведена на законних підставах та виплачена добровільно.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 22.06.2012р. зявився апелянт (відповідач у справі): ОСОБА_1, яка доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала у повному обсязі, просила апеляційну скаргу задоволити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Представник позивача у справі: ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу Львівського міського центру зайнятості від 02.12.2009р. №НТ091202 ОСОБА_1 надано статус безробітного, призначено та розпочато виплату допомоги з безробіття відповідно до п.п.1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п.2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності. Виплата вказаної допомоги проведена з 02.12.2009р. по 18.04.2010р. включно (138 днів), та припинена 19.04.2010р. (наказ від 20.04.2010р. №НТ100420), у звязку із працевлаштуванням в ТзОВ Гульдманн-Україна на посаду начальника дільниці, що підтверджується витягом з трудової книжки ОСОБА_1

Відповідно до наказу №ГУ/К-0034 від 15.04.2011р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника дільниці ТзОВ Гульдманн-Україна на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, за угодою сторін.

Повторна реєстрація ОСОБА_1 у Львівському міському центрі зайнятості відбулась 19.04.2011р. на підставі наказу від 26.04.2011р. №НТ110426. Того ж дня ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено допомогу відповідно до п.п.1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття на строк 221 день, оскільки 02.12.2011р. закінчувався дворічний термін виплати допомоги по безробіттю, відповідно до ч.4 ст.22 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

17.10.2011р. Львівським міським центром зайнятості прийнято рішення про скорочення тривалості виплати допомоги на 90 календарних днів, відповідно до п.1 ч.5 ст.31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, тривалість виплати допомоги по безробіттю з 05.09.2011р. по 02.12.2011р., що призвело до переплати ОСОБА_1 коштів за період з 05.09.2011р. по 10.10.2011р. в сумі 2716,73грн.

04.10.2012р. Львівським міським центром зайнятості на адресу відповідача скеровано звернення за №13/6297 про відшкодування надлишково виплачених коштів у сумі 2716,73грн., які підлягають поверненню.

У звязку з тим, що ОСОБА_1 у добровільному порядку надлишково виплачені кошти у сумі 2716,73грн. не повернула, позивач звернувся до суду.

При вирішенні даного адміністративного позову колегія суддів апеляційного адміністративного суду керується наступними нормами законодавства України:

Згідно із вимогами пп.1 ч.5 ст.31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів).

Матеріалами справи підтверджується (записом в трудовій книжці), що ОСОБА_1 була звільнена за згодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, підтверджується, що дія саме пп.1 ч.5 ст.31 цього ж Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття поширюється на ОСОБА_1 при призначенні їй допомоги по безробіттю.

Разом з тим, при призначенні зазначеної допомоги Львівський міський центр зайнятості керувався вимогами п.п.1, 3, 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону, якою передбачено, що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Відтак, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що причиною виникнення спору стало застосування центром зайнятості норми Закону, яка не підлягала застосуванню.

Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, встановленої законом, зобовязана повернути потерпілому це майно. Зазначена норма застосовується і тоді, коли майно набуте без вини набувача.

Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З наведених норм вбачається, що умовами, за яких повернення допомоги не допускається, є добровільність виплати, відсутність рахункової помилки та недобросовісності набувача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що переплата допомоги виникла з вини працівника Львівського міського центру зайнятості, а не з вини відповідача, недобросовісність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Крім цього, ОСОБА_1 відповідала умовам, за яких призначається допомога по безробіттю, а тому така проведена на законних підставах та виплачена добровільно.

Призначення допомоги у більшому розмірі, ніж передбачено законодавством, не є рахунковою помилкою, оскільки допомога нарахована внаслідок неправильного застосування норми матеріального права, а не помилки під час підрахунку. Суд апеляційної інстанції вважає, що набувач коштів не повинен нести відповідальність за такі дії центру зайнятості.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, не дотримано норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, у випадках неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участі в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012р. у справі №2а-9732/12/1370 за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - задоволити.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2012р. у справі №2а-9732/12/1370, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга