Справа № 2а-4201/11/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Київ К/9991/19706/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2012

у справі № 2а-4201/11/2670

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергетичне та нафтове обладнання"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва №/0 від 25.02.2011.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання ним вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «С.Дж.Р.Груп», за результатами якої складено акт №57/23-10/20072993 від 04.02.2011.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог пп.5.1, пп. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 891668,00 грн. ;

- пп. 7.4.1, п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 713334,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оспорювань податкове повідомлення-рішення №/0 від 25.02.2011, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 891668,00 грн. за основним платежем та 222917,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ВАТ «Енергетичне та нафтове обладнання» (замовник) та ТОВ «С.Дж.Р.Груп» (підрядник) укладено договір підряду №10-П від 17.10.2008 на виконання робіт з поточного ремонту, згідно якого замовник доручив, а підрядник зобов'язався на власний ризик виконати у відповідності до умов цього договору роботу, а замовник зобов'язався прийняти роботу виконану згідно вимог даного договору та оплатити її. Предметом договору було виконання робіт з поточного ремонту адміністративної будівлі у м. Києві за адресою вул. Мельникова, 83б, корпус А.

На виконання цього договору сторонами підписано акти №1, №2 від 29.10.2008, №3 від 28.11.2008 про приймання виконаних робіт, згідно яких замовник отримав, а підрядник виконав послуги по ремонту на загальну суму 2172974,80 грн., у тому числі ПДВ.

ТОВ «С.Дж.Р.Груп» було видано ВАТ «Енергетичне та нафтове обладнання» податкові накладні №2061 від 29.10.2008, №2061 від 29.10.2008, №2500 від 28.11.2008.

03.11.2008 між ВАТ «Енергетичне та нафтове обладнання» (замовник) та ТОВ «С.Дж.Р.Груп» (підрядник) укладено договір на виконання робіт з поточного ремонту №20-П згідно умов якого, замовник доручив, а підрядник зобов'язався на свій ризик, своїми силами, із своїх матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи, у відповідності до умов договору, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити виконані роботи відповідно до умов договору. Предметом договору було виконання робіт з поточного ремонту адміністративної будівлі у м.Києві по вул. Залізняка, 6.

На виконання цього договору сторонами підписано акти №1, №2 від 28.11.2008, №3, №4 від 23.12.2008 за типовою формою №КБ-2в. Загальна вартість робіт склала 2900030,40 грн.

ТОВ «С.Дж.Р.Груп» було видано ВАТ «Енергетичне та нафтове обладнання» податкові накладні №2501, №2502 від 28.11.2008, №2840 №2841 від 23.12.2008.

Позивач здійснив оплату вартості робіт в повному обсязі, що підтверджується копіями банківських виписок та, скориставшись своїм правом, відніс суму 3566671 грн. у ІV кварталі 2008 року на валові витрати.

Підставою для зменшення позивачу валових витрат став висновок податкового органу про нікчемність угод між ТОВ «С.Дж.Р.Груп» та ПАТ«Енергетичне та нафтове обладнання», оскільки вони укладені без мети настання правових наслідків та порушують публічний порядок. Даний висновок мотивований тим, що за місцем реєстрації ТОВ «С.Дж.Р.Груп» не знаходиться. В ході аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність складських приміщень, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Директор ТОВ «С.Дж.Р.Груп» пояснив, що він не має ніякого відношення до діяльності підприємства та документи, що стосуються фінансово - господарської діяльності він не підписував та не уповноважував на це будь - яких осіб.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону до складу валових витрат звітного періоду, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також, п.5.11 ст.5 Закону передбачено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому Законі, не дозволяється.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання робіт мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

Судами першої та апеляційної інстанцій в зазначеному аспекті оцінено документи, надані платником податків на підтвердження свого права на валові витрати, та встановлено, що сторонами договорів підряду підписано акти приймання виконаних підрядних робіт форми №КБ-2в, в яких деталізовано види, робіт, об'єми, вартість, нормативне обґрунтування. В матеріалах справи містяться банківські виписки, якими підтверджено факт перерахування коштів за поставку послуг, договори підряду, акти здачі-приймання виконаних робіт, податкові накладні, що підтверджує реальність виконаних операцій.

Відповідачем не надано доказів визнання договорів підряду, укладених позивачем із ТОВ «С.Дж.Р.Груп», недійсними, а також наявності запису про відсутність ТОВ «С.Дж.Р.Груп» за місцем реєстрації.

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу щодо нікчемності вищезазначених договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або її виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Позивач не може нести відповідальність як за несплату податків його контрагентом, так і за можливу недостовірність відомостей про нього, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності щодо такої.

Таким чином, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, не спростовано. До того ж, податкова інспекція не довела невиконання, передбачених договорами, робіт.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та постановив обґрунтоване рішення, підстав для його скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун