Справа № 161/2604/15-а, 2а-161/137/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. Справа № 876/6057/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року у справі №161/2604/15-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Луцьку про зобовязання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

19.02.2015р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Луцьку (далі ОСОБА_2), просив зобовязати ОСОБА_2 поновити виплату наукової пенсії, призначеної 17.08.2001р. з подальшим її перерахунком за ст.69 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з середньомісячного заробітку періоду праці з 2000р. по 2002р. з подальшим перерахунком до 01.01.2013р. через кожні 2 роки для працюючого пенсіонера, за п.3 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зобовязати ОСОБА_2 повернути позивачу недоотриману пенсію за період з 17.08.2001р. по 01.01.2013р.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.05.2015р. позов задоволено частково: визнано дії ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області щодо невиплати ОСОБА_3 наукової пенсії відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період часу з 24 грудня 2001 року по 28.08.2002 року протиправними; зобов'язано ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період часу з 24 грудня 2001 року по 28 серпня 2002 року, з урахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.05.2015р. в частині задоволення позовних вимог позивача та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень від 23 жовтня 2012 року ВП №34849992, виданого Луцьким міськрайонним судом 19.02.2012р., зараховано до наукового стажу період роботи ОСОБА_3 з 04.03.1997р. по 24.12.2002р. на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» та призначено пенсію наукового працівника відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28.08.2002р. Розмір пенсії обчислений із страхового стажу 49 років 1 місяць 18 днів, в тому числі 20 років 6 місяців 20 днів наукового стажу, який обчислено із врахуванням Постанови ВАС України від 27.09.2012р. та середньої заробітної плати, визначеної відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». Станом на 28.08.2002р. в позивача було 20 років 6 місяців 20 днів наукового стажу, а тому станом на 24.12.2001р. відсутні законодавчо встановлений науковий стаж для призначення пенсії наукового працівника. Крім того, позивачем заява від 24.12.2001р. для призначення пенсії згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до ОСОБА_2 не подавалась, а тому підстави для призначення пенсії з 24.12.2001р. відсутні. Зобовязання ОСОБА_2 здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за період з 24.12.2001р. по 28.08.2002р. є безпідставним, оскільки за вказаний період у позивача відсутнє право на призначення наукової пенсії з вищевикладених підстав, а за період з 28.08.2002р. наукова пенсія позивачу призначена та виплачується за рішенням ВАС України від 27.11.2012р.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 серпня 2001 року ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_3 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» при загальному стажі роботи 48 років 2 місяці 22 дні, в тому числі наукового стажу - 20 років 3 місяці 18 днів на підставі поданої позивачем заяви (а.с.43).

29.09.2001р. від виплати вказаної пенсії позивач відмовився з підстав незгоди з розміром призначеної пенсії.

28.08.2002р. ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із заявою про призначення пенсії наукового працівника згідно зі ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Рішенням комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії від 20.01.2003р. у виплаті зазначеної пенсії відмовлено, оскільки при проведенні перевірки виявлено невідповідність записів в трудових книжках та відсутність необхідного стажу для її призначення. Встановлено, що посада відповідального за організацію проведення навчального процесу у Луцькій філії ФДП «Львівська політехніка», на якій працював ОСОБА_3 з 04.03.1997р. по 24.12.2001р. не входить в Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників державних підприємств, установ, організацій, перебування на яких дає право на призначення пенсій та виплати грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». До стажу наукової роботи зараховано 15 років 06 місяців 28 днів (а.с.44-45).

Рішенням Вищого адміністративного апеляційного суду 27.09.2012р. визнано неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області щодо відмови у призначенні пенсії наукового працівника; зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області зарахувати до наукового стажу період роботи ОСОБА_3 з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» та призначити йому пенсію наукового працівника відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року. (а.с.38-40).

На виконання вказаного рішення з 28.08.2002р. розмір пенсії ОСОБА_2 обчислено зі страхового стажу 49 років 1 місяць 18 днів, в тому числі 20 років 6 місяців 20 днів наукового стажу, проте листом від 19 квітня 2013 року за № І05/Б-0І ОСОБА_2 відмовило позивачу поновити незаконно відмінену наукову пенсію з 17 серпня 2001 року, що стало підставою для звернення із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991р. № 1977-XII (в редакції чинній станом на 24.12.2001р.) пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

До стажу наукової роботи зараховується час роботи на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання та посадах, які до них прирівнюються, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти III- IV рівнів акредитації, у тому числі з підготовки керівних та управлінських кадрів, а також час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, зазначених у статті 118 Кодексу законів про працю України, якщо цій роботі безпосередньо передувала робота, передбачена частиною першою цієї статті.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2012р. встановлено, що посада відповідального за організацію проведення навчального процесу у Луцькому філіалі Державного університету «Львівська політехніка», на якій згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_3 працював з 04.03.1997р. по 24.12.2001р. входить до переліку посад, затверджених постановою КМУ від 22 листопада 2001 року №1571, згідно з пунктом 3 якої особа, що має вчене звання доцента та працювала у Вищому навчальному закладі та закладі післядипломної освіти (їх філіали) III - IV рівнів акредитації (інститут, консерваторія, академія, університет тощо); наукових підрозділах в їхньому складі має право на призначення пенсії відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Враховуючи те, що позивач з червня 1990 року мав наукове звання доцент, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку щодо правомірності зарахування до стажу наукової діяльності позивача періоду педагогічної роботи з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2001 року у філії вищого навчального закладу ІV рівня акредитації. При цьому встановлено, що листами від 20.11.2002р. №69-43-492 та від 20.09.2004р. №69-43-790 Національний університет «Львівська політехніка» повідомив, що наказ про переведення ОСОБА_3 на посаду декана Луцької філії Державного університету «Львівська політехніка» не видавався, проте жодних виправлень за період з 04.03.1997р. по 24.12.2002р. у трудовій книжці позивача не вчинено.

Таким чином, постановою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2012р. до стажу наукової роботи позивача зараховано період його роботи на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка».

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Розпорядження 153304 від 08.11.2012р. ОСОБА_3 пенсія за віком як науковому працівнику перерахована з 28.08.2002р. із зарахуванням загального стажу роботи 49 років 1 місяць 18 днів, з яких наукового стажу 20 років 6 місяців 20 днів (а.с.29-31).

При цьому до наукового стажу, згідно з розрахунком стажу, зараховано періоди роботи в Луцькому державному технічному університеті з 24.12.1980р. по 27.11.1995р., з 28.11.1995р. по 03.03.1996р., з 04.03.1997р. по 17.08.2001р., з 18.08.2001р. по 10.01.2002р., з 29.01.2002р. по 31.07.2002р.(а.с.39).

Як вбачається з пояснень від 22.04.2015р. за №3890/09-07 наданих ОСОБА_2 до суду першої інстанції, враховуючи рішення ВАС України від 15.11.2012р. при обчисленні розміру пенсії позивачу ОСОБА_2 виключено періоди страхового стажу з 10.01.2002р. по 28.04.2009р. Розмір пенсії позивача за віком згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» обчислено із загального страхового стажу 49 років 01 місяць 18 днів (з них наукової роботи 20 років 17 днів) (ар.с. 53-55).

Дані обставини підтверджуються розпорядженням ОСОБА_2 від 24.12.2012р. №153304 (а.с.46-48).

Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі дає підстави колегії суддів вважати, що станом на 24.12.2001р., беручи до уваги подану заяву, позивач мав право на наукову пенсію, враховуючи правові висновки ВАСУ, викладені у постанові від 27.09.2012р., а також Ухвалу ВАСУ від 15.11.2012р., на виконання якої винесено розпорядження ОСОБА_2 від 24.12.2012р. №153304, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позову частково, є законним та обгрунтованим.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в задоволенні позову, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року у справі №161/2604/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_1

Повний текст Ухвали виготовлено 26.06.2015р.