Справа № П/811/4528/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Справа № П/811/4528/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Агрофірма "Славутич"

до Бобринецького відділення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

від 28.11.2014 року №, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Агрофірма "Славутич" (далі позивач, ПП " Агрофірма "Славутич") звернулося до суду з адміністративним позовом до Бобринецького відділення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі відповідач, Долинська ОДПІ (Бобринецьке відділення),в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення від 28.11.2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем гл.5 ст.198 п. 198.6 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість по скороченій декларації з ПДВ в періоді, що перевірявся на загальну суму 303968,00 грн.

Позивач вважає, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірного податкового повідомлення-рішення на його підставі, є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваного рішення обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення винесено правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ПП "Агрофірма "Славутич" зареєстроване в якості юридичної особи Бобринецькою РДА Кіровоградської області 31.07.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №730054 (а.с.38).

Види діяльності за КВЕД: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; складське господарство; допоміжна діяльність у рослинництві; вантажний автомобільний транспорт; розведення свиней; виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості (а.с.38).

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №338 від 07.10.2014 року посадовими особами Долинської ОДПІ (Бобринецьке відділення) проведено планову виїзну документальну перевірку ПП "Агрофірма "Славутич" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 30.06.2014 року, результати якої оформлено актом №13/11-01-22-00/20639566 від 17.11.2014 року (а.с.11-30).

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано порушення:

- п.44.1 ст. 44, п. 198.2 п.198.3 п.198. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на суму 26667,00 грн. (в тому числі за жовтень 2012 року 26666,67 грн.);

- п.44.1 ст.44, пп. 192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.2, п. 198.3 п.198.3 п.198.6 ст.198, ст. 201, п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість по скороченій декларації з ПДВ в періоді, що перевірявся на загальну суму 303968,00 грн., в тому числі за вересень 2012 року 1395,00 грн., за жовтень 2012 року 64267,00 грн., листопад 2012 року 200796,00 грн., за квітень 2013 року -783,00 грн., січень 2014 року 330,00 грн., лютий 2014 року 193,00 грн.. за квітень 2014 року -24973,00 грн., за травень 2014 року -11531,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 28.11.2014р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 495956,00грн., в тому числі за основним платежем 330635,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 165321,00 грн. ( а.с.9).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198.6 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку покупця належно оформленої та виданої податкової накладної.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва №20063334 ПП "Агрофірма "Славутич" зареєстроване як субєкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.01.2009 року (а.с.37).

По взаємовідносинам з ПП "Гвіана" судом встановлено наступне.

13.08.2012 року між позивачем (замовник) та ПП "Гвіана" укладено договір №13/08. Предметом укладеного договору є виконання комплексу робіт з прибирання території та зачистки елеватору Замовника. Вартість робіт складає 160000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість (а.с.82).

Фактичне виконання умов укладеного договору підтверджується копією акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №13091 від 13.09.2012 року на суму 160000,00 грн., в тому числі ПДВ -26666,67 грн. (а.с.83), рахунок фактура №1309 від 13.09.2012 року на суму 160000,00 грн., в тому числі ПДВ 26666,67 грн. (а.с.84) та податковою накладною №63 від 13.09.2012 року на суму 160000,00 грн., в тому числі ПДВ - 26666,67 грн. (а.с.89).

Оплату наданих послуг позивачем здійснено в безготівковому порядку, що підтверджується копією банківської виписки (а.с.170).

За вказаною господарською операцією суму ПДВ у розмірі 26666,67 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за жовтень 2012 року (загальна декларація) (а.с.85-88,90-98).

При цьому згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухом майно, ПП "Агрофірма "Славутич" має у власності комплекс будівель (а.с.157-159). Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності позивача перебуває комплекс будівель, до складу якого входять: адмінбудинок, ветсанпропускник, автовагова, майстерня з трьома боксами, автогараж, зерносклади (3), виробничі комплекси (2), сушильні відділення (2), щитова, туалет, бесідка, басинна, пож. резервуар, склад ПММ, огорожа, трансформаторна підстанція (а.с.160).

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача про наявність у нього об'єктів, на яких ПП "Гвіана" виконувало комплекс робіт з прибирання території.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у жовтні 2012 року сформовано податковий кредит у розмірі на підставі належно оформленої податкової накладної, виданої йому ПП "Гвіана", яке на час її видачі зареєстровано платниками податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України було зобовязано виписувати податкові накладні.

Водночас визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто обовязковими ознаками господарської діяльності є здійснення її субєктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності продукція, роботи чи послуги мають вартісний характер і цінове вираження.

Суд зауважує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від ведення такого обліку іншими особами, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. При цьому питання декларування сум податкового кредиту не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Натомість у разі, якщо такі особи не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб.

По взаємовідносинам з ПП "До" судом встановлено наступне.

02.10.2012 року між позивачем (покупець за договором) та ПП "ДО" (постачальник за договором) укладено договір купівлі-продажу №ДГ0000021. Предметом укладеного договору є постачання товарно матеріальних цінностей, відповідно до специфікацій, які є невід'ємною частиною договору (а.с.52-53). Відповідно до специфікації №3 від 02.10.2012 року ПП "ДО" поставило позивачу нітроамофоску в кількості 107 тонн, на загальну суму 502900,00 грн., в тому числі ПДВ 83816,67 грн. (а.с.53, зв.бік).

Долучені до матеріалів копії первинних документів, а саме: податкова накладна №1 від 02.10.2012 року на суму 500000,00 грн., в тому числі ПДВ 83333,33 грн. (а.с.60), рахунок фактура та видаткова накладна, свідчать про фактичне виконання сторонами умов даного договору (а.с.60,69-72).

Оплата за виконані роботи підтверджується долученими до справи копіями банківських виписок (а.с.171).

Всі документи підписані відповідальними особами та скріплені печатками як позивача так і контрагента.

По взаємовідносинам з ПП "Стиль-3" судом встановлено наступне.

02.10.2012 року між позивачем (покупець за договором) та ПП "Стиль-3" (постачальник за договором) укладено договір купівлі-продажу №ДГ0000049. Предметом укладеного договору є постачання товарно матеріальних цінностей, відповідно до специфікацій, які є невід'ємною частиною договору (а.с.54-55). Відповідно до специфікації №2 від 02.10.2012 року ПП "Стиль-3" поставило позивачу нітроамофоску в кількості 107 тонн, на загальну суму 502900,00 грн., в тому числі ПДВ 83816,67 грн. (а.с.55, зв.бік).

Долучені до матеріалів копії первинних документів, а саме: податкова накладна №1 від 02.10.2012 року на суму 500000,00 грн., в тому числі ПДВ 83333,33 грн. (а.с.58), рахунок фактура та видаткова накладна, свідчать про фактичне виконання сторонами умов даного договору (а.с.76-78).

Оплата за виконані роботи підтверджується долученими до справи копіями банківських виписок (а.с.171).

Всі документи підписані відповідальними особами та скріплені печатками як позивача так і контрагента.

По взаємовідносинам з ТОВ "Сервіс Авто" судом встановлено наступне.

02.10.2012 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Сервіс Авто" (постачальник за договором) укладено договір купівлі-продажу №78. Предметом укладеного договору є постачання товарно матеріальних цінностей, відповідно до специфікацій, які є невід'ємною частиною договору (а.с.56-57). Відповідно до специфікації №1 від 02.10.2012 року ПП "Стиль-3" поставило позивачу нітроамофоску в кількості 107 тонн, на загальну суму 502900,00 грн., в тому числі ПДВ 83816,67 грн. (а.с.57, зв.бік).

Долучені до матеріалів копії первинних документів, а саме: податкова накладна №1 від 02.10.2012 року на суму 500000,00 грн., в тому числі ПДВ 83333,33 грн. (а.с.59), рахунок фактура та видаткова накладна, свідчать про фактичне виконання сторонами умов даного договору (а.с.61-63).

Оплата за виконані роботи підтверджується долученими до справи копіями банківських виписок (а.с.171).

Всі документи підписані відповідальними особами та скріплені печатками як позивача так і контрагента.

Згідно з умовами укладених договорів, транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом покупця, на підтвердження чого до суду надано копії товарно-транспортних накладних (а.с.64-68,73-75,79-81).

Судом також враховано наступні обставини.

Придбані мінеральні добрива використані позивачем, що підтверджується звітами про рух мінеральних добрив та актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (а.с.203-222).

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та його контрагентами ПП "Стиль-3", ПП "ДО" та ТОВ "Сервіс-Авто", на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, судом встановлено, що податковим органом зроблено висновки про завищення суми податкового кредиту в жовтні 2012 року по взаємовідносинам з ПП "Стиль-3", ПП "ДО" та ТОВ "Сервіс Авто", в зв'язку з тим, що податкових накладних зазначено свідоцтво платника ПДВ ПП "АФ "Славутич" за №100192163, анульованого 17.08.2012 року.

По взаємовідносинам з ПП "Будсантех" судом встановлено наступне.

11.03.2014 року між позивачем (покупець за договором) та ПП "Будсантех" (постачальник за договором) укладено договір поставки нафтопродуктів №49-11/03. Відповідно до п.1.1 Договору визначено, що постачальник зобов'язується систематично поставляти покупцю визначений договором товар (а.с.134-135).

На виконання умов укладеного договору у квітні 2014 року позивач придбав у ПП "Будсантех" дизельне пальне 16555 л. на суму 219022,65 грн., у тому числі ПДВ 36503,77 грн., що підтверджується податковою накладною, рахунком фактурою, видатковою накладною та товарно-транспортною накладною (а.с.130-133). Оплата за дизельне пальне здійснена в повному обмязі, що підтверджується копією банківської виписки (а.с.172).

При цьому суму ПДВ у розмірі 36503,77 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за квітень 2014 року (спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського і лісового господарства, а також рибальства (ст.209 ПК України ) (а.с.127-129).

В акті перевірки податковий орган вказує, що у ПП "Будсантех" відсутні об'єкти оподаткування по операціям придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств-постачальників/покупців за перевіряємий період, що свідчить про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та ПП "Будсантех", на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

За таких обставин, факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що згідно з положеннями ст.198 Податкового кодексу України свідчить про належне формування позивачем на підставі цих первинних документів податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки позивача, відповідачем у ході перевірки використано акти про неможливість проведення зустрічних звірок та акти перевірок контрагентів позивача. За результатами перевірок вказаних контрагентів позивача податковим органом встановлено відсутність поставок товарі та укладення угод без мети настання реальних наслідків. У звязку з цим, податковим органом визнано угоди поставки нікчемними, в тому числі, укладені з позивачем.

Разом з тим, Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обовязкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобовязань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги)не безпосередньо дол. Бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобовязання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова від 11.12.2007 р., справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов висновку про те, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) визнано, що платник податку на додану вартість не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не взнав про такі зловживання і не міг про них знати.

На час вчинення господарських операцій між позивачем та контрагентами, останні мали статус юридичної особи, були зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України та включені до ЄДРПОУ.

Наявними матеріалами даної адміністративної справи позивачем підтверджено реальність господарських операцій з ПП "Стиль-3", ПП "ДО", ТОВ "Сервіс-Авто" та ПП "Будсантех" за перевірений період, на підставі яких було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, під час перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення вимог п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.209.2 ст. 209 ПК України щодо включення до податкового кредиту сум ПДВ з контрагентами ТОВ "Т.Л.Авто", ВАТ "Завод ім. Фрунзе", ПАТ "Украгро НПК", ТОВ "Клуб розвитку ноутілл" та ПП "Альянс Маркет", а саме неправильне значення свідоцтва платника ПДВ за №100192163, анульоване 17.08.2012 року.

Суд не погоджується з твердженнями податкового органу з огляду на наступні обставини.

Згідно з п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Проаналізувавши зміст вказаної статті, суд приходить до висновку, що при складанні податкової накладної, номер свідоцтва платника ПДВ є не обов'язковим, а тому висновки податкового органу у вказаній частині є безпідставними.

Крім того, під час перевірки, податковим органом відображено порушення п.198.3 ст.98, п.209.2 ст. 209 ПК України, в частині подвійного включення до податкового кредиту податкових накладних за господарськими відносинами з ТОВ НВФ "Агросвіт", ПП "Атаман Сервіс", ТОВ "Укрпідшипник" та ТОВ "Компанія "Агро-Союз" (стор. 18-19 Акту перевірки).

Так, матеріалами справи встановлено, що до складу податкового кредиту у вересні 2012 року позивачем віднесено ПДВ на суму 972,00 грн., згідно податкової накладної №76/1 від 30.08.2012 року за гербіциди, виписаної ТОВ НВФ "Агросвіт" (а.с.93-99).

Вказану податкову накладну включено позивачем до складу податкового кредиту і в серпні 2012 року (а.с.100-104).

В лютому 2014 року до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ на суму 193,33 грн., згідно податкової накладної №14 від 24.01.2014 року, виписаної ПП "Атаман-Сервіс" за запасні частини (а.с.107-108). Вказану податкову накладну включено до складу податкового кредиту за січень 2014 року (а.с.109-110).

В грудні 2013 року та в січні 2014 року підприємство збільшувало податковий кредит по одній податковій накладній, виписаній ТОВ "Укрпідшипник Бобринець", а саме:

- по податковій накладній №2 від 26.12.2013 року на загальну суму 188,72 грн., підприємство включило до складу податкового кредиту як за грудень 2013 року, так і за січень 2014 року ПДВ в сумі 31,45 грн.;

- по податковій накладній №3 від 26.12.2013 року на загальну суму 273,56 грн., підприємством включило до складу податкового кредиту як за грудень 2013 року, так і за січень 2014 року ПДВ в сумі 45,59 грн.

В січні 2014 року до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ на суму 253,42 грн., згідно податкової накладної №3/11 від 02.12.2013 року, виписаної ТОВ "Компанія "Агросоюз " за запасні частини (а.с.111-112). Вказану податкову накладну включено до складу податкового кредиту за грудень 2013 року (а.с.115-116).

Згідно з пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підпунктом 201.15 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

При цьому, в силу вимог підпункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац 1).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац 2).

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Норми аналогічного характеру містяться у розділі IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року №678, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.12.2013 року за №2094/24626 (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Тому, підставою для подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації може бути виключно самостійне виявлення платником податків помилок у ній. Виявлення таких помилок контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки показників податкової звітності не може вважатися самостійним виявленням цих помилок платником податків та є підставою для притягнення платника податків до відповідальності.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем до податкового органу уточнюючих розрахунків подано не було, а тому суд вважає що позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту суму в розмірі 1495,80 грн., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "Агрофірма "Славутич" - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 28.11.2014р. в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем 329139,20 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 164569,60 грн.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ПП "Агрофірма Славутич" (код ЄДРПОУ -20639566) судові витрати у розмірі 465,12 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук