Справа № 821/1044/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1044/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, за участю прокуратури Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

06 квітня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1К.) до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області (далі відповідач, Голопристанська РДА) з позовними вимогами про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати дії Голопристанської районної державної адміністрації протиправними в частині відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі позивачу земельних ділянок у розмірі земельних часток (паїв) із земель колишнього ВАТ "Дніпровське" Голопристанська міська рада Херсонської області;

- зобов'язати Голопристанську районну державну адміністрацію повторно розглянути заяву позивача від 27 лютого 2015 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею у розмірі середньої частки (паю) на території Голопристанської міської ради Херсонської області із земель колишнього ВАТ "Дніпровське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що згідно договору міни від 24 червня 2014 року вона набула право на земельні частки (паї) на території Голопристанської міської ради Херсонської області за №282 та №149 із земель колишнього ВАТ «Дніпровське». На підставі зазначеного договору міни відповідачу було подано заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, до якої долучено всі необхідні документи. Голопристанська РДА листом від 31 березня 2015 року відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, підставою для відмови стало непогодження надання дозволу на розробку проекту землеустрою відділом Держземагентства в Голопристанському районі. З посиланням на норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного кодексу України обґрунтовує правомірність своїх дій. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Представник позивача 16 червня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, але надіслав до суду заперечення в якому просив суд розглянути справу за його відсутності та зазначив, що проти позову заперечує з огляду на наступне. Позивачем до заяви не додано сертифікат про право на земельну частку (пай). У відповідності до умов Договору міни-громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обмінялися своїми правами на земельну частку (пай), які вони набули на підставі рішень Голопристанського районного суду Херсонської області, а саме:

- громадянка ОСОБА_1, на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.03.2014 року (справа № 654/739/14-ц), отримала право на сертифікат на право на земельну частку (пай) PH № 903087 розміром 5,55 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Таврія, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 588 від 15.08.2000 року;

- громадянин ОСОБА_2, на підставі рішення Голопристанського районного суду від 03.06.2014 року (справа № 654/1206/14-ц), отримав право на два сертифікати на земельну частку (пай): розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904740, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904571, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149. Вищезазначене рішення Голопристанського районного суду скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2014 року. Отже, починаючи з 03.06.2014 року, договір міни вже не мав законної сили, і відповідно вже не був документом, який відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)», посвідчує право на земельну частку (пай). В звязку з тим, що в переліку документів поданих ОСОБА_1, в лютому 2015 року до районної державної адміністрації, не було документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). ОСОБА_1, було направлено лист в якому зазначалось, що поданий нею Договір міни не є підставою для задоволення її заяви. З посиланням на норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» обґрунтовує помилковість позиції позивача. Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник прокуратури Херсонської області 16 червня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року позивач звернулась до Голопристанської РДА з заявою щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Голопристанської міської ради.

Голопристанська РДА листом від 31 березня 2015 року №01-29/546 «Про розгляд заяви» зазначила, що договір міни від 24 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є підставою для задоволення заяви позивача.

У відповідності до умов дговору міни-громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обмінялися своїми правами на земельну частку (пай), які вони в свою чергу набули на підставі рішень Голопристанського районного суду Херсонської області, а саме:

- громадянка ОСОБА_1, на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.03.2014 року (справа № 654/739/14-ц), отримала право на сертифікат на право на земельну частку (пай) PH № 903087 розміром 5,55 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Таврія, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 588 від 15.08.2000 року;

- громадянин ОСОБА_2, на підставі рішення Голопристанського районного суду від 03.06.2014 року (справа № 654/1206/14-ц), отримав право на два сертифікати на земельну частку (пай): розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149.

Рішення Голопристанського районного суду від 03.06.2014 року (№ 654/1206/14-ц), згідно якого за громадянином ОСОБА_2, було визнано право на земельні частки (паї) згідно двох сертифікатів скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2014 року.

Правомірність дій Голопритсанської РДА та наявність підстав для повторного розгляду заяви позивача від 27 лютого 2015 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею у розмірі середньої частки (паю) на території Голопристанської міської ради Херсонської області із земель колишнього ВАТ "Дніпровське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є предметом судового розгляду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбула до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

03 липня 2014 року рішенням апеляційного суду Херсонської області, встановлено, що громадянин ОСОБА_2 не мав правових підстав вважати себе власником двох сертифікатів на земельні частки (паї): розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149.

В даному випадку особа не позбавилась права власності на земельні частки, а не набула його.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (ч.2 ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

За відсутності права власності на земельні частки у ОСОБА_2 відсутня можливість переходу цього права за договором міни до ОСОБА_1

Таким чином, позивач не є власником сертифікатів на земельні частки (паї): розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149, доказів протилежного сторони суду не надали.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в постанові Верховного суду України від 05 листопада 2014 року в справі 6-172цс14 зазначено, що «…Згідно з пунктом 15 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", зокрема, статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

На реалізацію цієї норми Закону наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року N 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву.»

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для визнання дій відповідача неправомірними.

За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для повторного розгляду заяви позивача від 27 лютого 2015 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею у розмірі середньої частки (паю) на території Голопристанської міської ради Херсонської області із земель колишнього ВАТ "Дніпровське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не є власником земельних ділянок розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904740, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 282; розміром 6,11 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ Дніпровське, сертифікат PH № 904571, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 149; не має документів передбачених ч.1,2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»; не має підстав для подання до адміністрації заяви про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на підставі ч.2 ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», доказів протилежного суду не надано; ознак протиправності дій відповідачів в ході розгляду справи не встановлено.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 128, 158 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, за участі прокуратури Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 6.3.