Справа № 803/1142/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/64197/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцької Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області до Старовижівської селищної ради Волинської області про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Державна фінансова інспекція у Волинській області звернулася до суду із позовом до Старовижівської селищної ради про зобов'язання виконати пункти 2, 3, 5, 8, 12 вимоги Ковельської об'єднаної державної фінансової інспекції від 13 лютого 2013 року № 820-13/101.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року, позов задоволено частково: зобов'язано Старовижівську селищну раду виконати вимоги Ковельської об'єднаної фінансової інспекції, викладені у пунктах 3, 8 (в частині проведення претензійно-позовної роботи щодо повернення філією «Старовижівський автодор» ДП «Волинський облавтодор» 1 830 грн 48 коп.) та пункті 12 листа-вимоги Ковельської об'єднаної фінансової інспекції від 13 лютого 2013 року № 820-13/101; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився Львівський апеляційний адміністративного суд, зазначив, що відповідачем не було виконано пункти 3, 8, 12 листа-вимоги Ковельської об'єднаної державної фінансової інспекції від 13 лютого 2013 року № 820-13/101, а саме: не проведено звірку з органом Державної виконавчої служби щодо стану виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2009 року по справі № 32/284-08 про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2009 року щодо стягнення з ТзОВ „Віста-Дніпро" витрат сільськогосподарського виробництва у сумі 18 870 грн 00 коп. (пункт 3); не проведено претензійно-позовну роботу щодо повернення до бюджету селищної ради філією «Старовижівський автодор» ДП «Волинський облавтодор» коштів у сумі 1 830 грн 48 коп. (пункт 8); не проведено претензійно-позовну роботу щодо повернення коштів Головним управлінням юстиції у Волинській області у сумі 4 091 грн 73 коп. (пункт 12).

Щодо пунктів 2 (який стосувався проведення претензійно-позовної роботи щодо повернення до бюджету селищної ради коштів від продажу земельної ділянки в сумі 105 850 грн.) та 5 (який стосувався вжиття заходів щодо розмежування коштів від продажу земельної ділянки та зарахуванню у виконання спеціального фонду бюджету кошти) вимоги суди дійшли висновку про їх фактичне виконання та відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в позові, Державна фінансова інспекція у Волинській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи та порушення судами норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позову щодо виконання пунктів 2 та 5 вимоги Ковельської об'єднаної державної фінансової інспекції від 13 лютого 2013 року № 820-13/101 та задовольнити такі позовні вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Таки чином, суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані рішення судів в частині відмови в позові, а саме: в частині пунктів вимоги 2 та 5.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 5.2.6.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Волинській області на ІV квартал 2012 року посадовими особами Ковельської об'єднаної державної фінансової інспекції проведено планову ревізію бюджету Старовижівської селищної ради за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами ревізії складено акт від 30 січня 2013 року № 820-13/01, у якому зафіксовано низку порушень з боку відповідача, а саме:

- порушення ст. ст. 526, 527 Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV, пункту 2.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 09 листопада 2012 року № 1175, рішення Старовижівської селищної ради від 09 грудня 2011 року № 10/4, зокрема, підприємцем ФОП ОСОБА_4 не дотримані умови щодо термінів сплати коштів за придбану земельну ділянку, площею 4560 м2, вартістю 117 613 грн, внаслідок чого недоотримано місцевим бюджетом 95 265 грн, державним - 10 585 грн;

- порушення п. 1 ст. 209 Земельного Кодексу України, пункту 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1279, та пункту 4.7 рішення селищної ради від 24 жовтня 2008 року № 20/24, а саме: ТзОВ „Віста - Дніпро" до бюджету не сплачено кошти в якості відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва при зміні цільового призначення земельної ділянки, площею 0,85 га., що призвело до недоотримання доходів місцевим бюджетом на суму 18 870 грн;

- порушення ч. 6 п. 1 ст. 71, ч. 43 п. 2 ст. 29 Бюджетного Кодексу України від 08 липня 2010 року № 2456-ІV та рішення селищної ради від 10 лютого 2012 року № 13/5 внаслідок невірно зазначених коду надходжень та номеру рахунку у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2012 року № 270 громадянкою ОСОБА_5, вартістю 7 824 грн 40 коп., Управлінням державної казначейської служби у Старовижівському районі не проведено розмежування коштів від продажу земельної ділянки та зараховано у виконання спеціального фонду бюджету кошти повністю, внаслідок чого загальним фондом державного бюджету недоотримано доходів на суму 782 грн 40 коп.;

- порушення п. п. 3.3.10.1, п. 3.2.7.7 Правил визначення вартості будівництва, затверджених Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України від 27 серпня 2000 року № 174, при виконанні робіт по будівництву самотічного каналізаційного колектора, реконструкції гарячого водопостачання та капітального ремонту приміщення в Старовижівському дошкільному навчальному закладі, які виконувалися СМП „Стара Вижваагробуд" та підприємцем ФОП ОСОБА_6, з реконструкції вуличного освітлення пр. Молодіжний в смт Стара Вижівка, які виконувались Старовижівським ВУЖКГ, з поточного ремонту доріг вул. Заводська, які виконувала філія «Старовижівський автодор». В актах виконаних робіт ф. КБ-2в завищено вартість використаних будівельних матеріалів, завищено ресурсні елементні кошторисні норми при виконанні окремих видів робіт з капітального ремонту ДНЗ, вартість роботи техніки, яка не використовувалась при їх виконанні, включено вартість матеріалів, якого не було в наявності, і, як наслідок, оплачено вартість робіт у завищеному розмірі на загальну суму 7 465 грн 54 коп.;

- порушення ст. 527 Цивільного Кодексу України, умов договору від 05 січня 2010 року, укладеного між селищною радою та Головним управлінням юстиції у Волинській області, на оренду частини приміщення адмінбудинку протягом 2010-2012 років - селищною радою проведено покриття витрат за спожиті комунальні послуги на суму 4 091 грн 73 коп.

З метою усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, Ковельською об'єднаною державною фінансовою інспекцією на адресу відповідача у справі направлено лист від 13 лютого 2013 року № 820-13/101 із вимогою вжити заходів щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень законодавства та встановлено термін до 20 березня 2013 року надати інформацію про вжиті заходи.

У зв'язку з невиконання вказаної вимоги у добровільному порядку, позивач заявив цей позов.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, що стосуються пунктів 2 та 5, суди вказали про їх безпідставність.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов до підконтрольної установи про зобов'язання виконати вимогу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня та 7 жовтня 2014 року (№№ 21-40а14, 21-368а14, відповідно).

За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про відсутність підстав у задоволені позову щодо виконання пунктів 2 та 5 вимоги Ковельської об'єднаної державної фінансової інспекції від 13 лютого 2013 року № 820-13/101.

Оскільки при вирішенні спору суду правильно застосування норм матеріального права до встановлених у справі обставин, скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Луцької Державної фінансової інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: