Справа № 2а-270/10
Суддя: Лисюк О. Д.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-270/10
Провадження № 2а-270/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2010 року Баришівський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Лисюк О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду у Баришівському районі Київської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої грошової надбавки до пенсії як "Дитині війни",

встановив:

05 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду у Баришівському районі Київської області в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни доплати ( підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року № 2195 -ІУ " Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року до моменту звернення до суду та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої доплати і забезпечити виплату заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримала свої вимоги викладені в заяві до суду.

Представник відповідача до зали суду не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, у яких відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав , свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний термін з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, управління пенсійного фонду у Баришівському районі Київської області при розгляді адміністративного позову просить суд застосувати до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 100 КАСУ та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народилася 20 січня 1941 року та відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їй надано статус дитини війни ( ці обставини підтверджуються пенсійним посвідченням від 20.03.1996 року № 125121. виданого управлінням пенсійного фонду у Баришівському районі Київської області.)

Статтею 6 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ " Про соціальний захист дітей війни" ( далі ОСОБА_2 № 2195-ІУ ) особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати ( підвищення ) до пенсії передбаченої даним Законом повинні здійснюватися у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Проте, всупереч даної норми Закону, позивачу вищезазначена доплата до 2008 року не проводилася , а починаючи із 22 травня 2008 року дана доплата почала здійснюватися але в розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 " Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", а не в тих, які передбачені Законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В письмових запереченням, які містяться в матеріалах справи, відповідач наполягав на застосування до спірних правовідносин положення ч.1 ст.100 КАС України, зокрема в частині зобов'язання проведення перерахунку та виплати недоотриманої позивачем суми щомісячного підвищення до її пенсії за 2006-2010 роки.

Судом встановлено, що про порушення свого права, передбаченого ст.6 ОСОБА_2 позивачка дізналася із відповіді Управління пенсійного фонду України в Баришівському районі 27.08.2009 року № 86/х-4 та звернулася до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства як того вимагав ОСОБА_2 України № 1691-УІ від 18.02.2010 року " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами". Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 року положення даного Закону були визнані не конституційними, а тому, у відповідності до ст.205 ЦПК України провадження по справі було закрито. За таких обставин суд вважає, що на момент звернення ОСОБА_3 до суду за захистом порушеного права діяли положення ч.2 ст.99 КАС України, які передбачали річний строк звернення до суду. ОСОБА_2 зворотної дії в часі не має, суд вважає за необхідне 4 визнати причину пропуску шестимісячного терміну поважною та поновити ОСОБА_3 строк на звернення до адміністративного суду в річний термін.

Таким чином суд вважає, що пропущення позивачем без поважних причин річного терміну для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, передбаченого ч. 2 ст.99 КАС України, є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання неправомірними дій та зобов'язання проведення перерахунку та виплати недоотриманої позивачем суми щомісячного підвищення до її пенсії з 01.01.2006 до 28.06.2009 року, оскільки про порушення свого права, позивачка дізналася із відповіді управління пенсійного фонду у Баришівському районі Київської області від 28.06.2010 року .

Що стосується вимог позивача в частині визнання неправомірними дій та зобов'язання проведення перерахунку та виплати недоотриманої суми щомісячного підвищення до пенсії за жовтень місяць 2009 - жовтень місяць 2010 року, то суд зважає на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права 05.10.2010 року.

Перша частина редакції Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що був виданий 18 квітня 2004 року та вступив в дію 01 січня 2006 року, містила в собі статтю 6 у наступній редакції: "Дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком".

Згодом, дія цієї статті декілька разів зупинялася та відновлювалась.

Так, на 2006 рік дію статті 6 було зупинено згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" № 3235-ГУ від 20.12.2005 р., а потім дію цієї статті було відновлено Законом України № 3367- IV від 19.01.2006 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік".

На 2007 рік дію статті 6 було зупинено Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" № 489-У - від 19.12.2006 р. з урахуванням статті 111 цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп-2007 від 09 липня 2007 року пункт 12 статті 71 Закону України " Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію статті 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України.

В подальшому, текст статті 6 було змінено в редакції Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" № 107- IV від 28.12.2007 р., внаслідок чого її перша частина стала такою: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни)". Але таку зміну редакції статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 10 - рп/2008 від 22.05.2008.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, що також визначено в п.3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп.

Відповідно до ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно зі ст.73 Закону України " Про Конституційний Суд України", якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином суд вважає, що на момент розгляду даної справи, діє редакція Закону України № 2195-ІУ " Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року за яким, особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати ( підвищення ) до пенсії передбаченої даним Законом повинні здійснюватися у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Проте, всупереч Закону, ігноруючи зазначені норми матеріального права. Управління пенсійного фонду в Баришівському районі починаючи із травня місяця 2008 року не здійснив вказане підвищення, чим порушив право позивача, а тому, суд визнає таку бездіяльність протиправною.

Визначаючи розрахункову величину, з якої має проводитися нарахування позивачу підвищення до пенсії, суд враховує, що Законом України " Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що підвищення до пенсії має обраховуватися у відсотковому відношенні до розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.17 Закону України " Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" , основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантів включається мінімальний розмір пенсії за віком. При цьому, статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

ОСОБА_2 будь-яким іншим законом, крім Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії не встановлений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування будь-якої іншої величини, ніж величина, встановлена названим Законом, для розрахунку підвищення до пенсії позивачу як дитині війни.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про те, що позивач має повне, законне, обґрунтоване та беззаперечне конституційне право на отримання довічної щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком починаючи із 05.10.2010 року та до внесення відповідних змін до діючого законодавства.

Керуючись ст. ст. 158-164 КАС України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком як дитині війни з 05.10.2009 року виходячи з розміру 30% від мінімальної пенсії за віком .

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київській області здійснити перерахунок пенсії та виплатити ОСОБА_1 з 05.10.2009 року недоплачене щомісячне підвищення до пенсії виходячи з розміру 30% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених виплат з подальшим її перерахунком до внесення відповідних змін в діюче законодавство.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_4