Справа № 826/16736/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/53391/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника позивача Дяченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року

у справі № 826/16736/13-а

за позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві

до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо»

про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Державна фінансова інспекції в м. Києві (далі - ДФІ в м. Києві) звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» (далі - КП «Плесо»), в якому просила зобов'язати відповідача виконати п. 3 вимоги ДФІ в м. Києві від 07 травня 2013 року № 26-10-14-14/6056, зокрема, зобов'язати стягнути кошти в сумі 158127,98 грн. на користь КП «Плесо», в іншому випадку відшкодувати зазначену суму з винних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що органом фінансового контролю пред'явлено законні вимогу, яку підконтрольною установою не виконано. Враховуючи, що така вимога невиконана, позов підлягає задоволенню.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач вважає касацій скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, рішення судів - без змін.

В судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав, просив задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що у період з 18 лютого по 12 квітня 2013 року ДФІ в м. Києві проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Плесо» за 2009-2012 роки, якою встановлено низку порушень та недоліків фінансової дисципліни, що відображені у відповідному акті ревізії від 18 квітня 2013 року № 10-30/903.

Ревізією наявності дебіторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року за бухгалтерським обліком КП «Плесо» рахується дебіторська заборгованість, термін виникнення якої більше трьох років, на загальну суму 283068,53 грн.

Згідно з актами звірки взаєморозрахунків за 2010-2011 роки поновлено строк позовної давності по частині дебіторської заборгованості на суму 116277,09 грн.

Водночас ревізією встановлено, що внаслідок невжиття заходів стосовно своєчасного стягнення дебіторської заборгованості, і як наслідок, спливу строків її стягнення, тобто допущення втрати боржника в зобов'язанні, КП «Плесо» нанесено матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 166791,44 грн., що є порушенням п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 257 ЦК України та п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість».

Порушення допущені через недостатній контроль генерального директора ОСОБА_3, начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансів ОСОБА_4, начальника договірно-правового відділу ОСОБА_5

У зв'язку з встановленими порушеннями ДФІ в м. Києві направлено до КП «Плесо» вимогу від 07 травня 2013 року № 26-10-14-14/6056 про усунення виявлених порушень.

В п. 3 вказаної вимоги зазначено, що в порушення п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 257 ЦК України та п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, внаслідок невжиття підприємством заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і, як наслідок, спливу строків її стягнення, допущено втрату активів, чим КП «Плесо» нанесено матеріальної шкоди (збитків) в сумі 166791,44 грн., у зв'язку з чим підприємство зобов'язано забезпечити стягнення коштів сумі 166791,44 грн. на користь КП «Плесо», в іншому випадку відшкодувати вищевказану суму з винних осіб.

Враховуючи часткове виконання відповідачем цієї вимоги позивач просить зобов'язати КП «Плесо» виконати її лише в частині стягнення коштів у розмірі 158127,98 грн., що і обумовило звернення органу фінансового контролю до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з неможливості виконання оскаржуваного пункту вимоги.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів та зазначає наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (п.п. 4 п. 4 Положення про Держфінінспекцію).

Згідно з п. 6 Положення про Держфінінспекцію Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію встановлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедура проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання регулюється Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. N 550 (далі - Порядок проведення інспектування).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення інспектування, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

П.п. 45, 46 Порядку проведення інспектування передбачено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п. 50 Порядку проведення інспектування за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року № 21-63а14, 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14, 27 січня 2015 року у справі № 21-436а14, 21 квітня 2015 року у справі № 21-96а15, висновки яких мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахування викладеного суд касаційної інстанції зазначає, що органи державного фінансового контролю мають право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даній справі органом Держфінінспекції пред'явлено вимогу, у п. 3 якої зобов'язала відповідача стягнути з винних осіб завдану шкоду. При цьому оскаржуваний пункт вимоги органу державного фінансового контролю вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

За таких обставин, дії органу Держфінінспекції щодо спонукання підконтрольної установи в судовому порядку виконати вимогу про зобов'язання до використання права на судовий захист для стягнення збитків не узгоджуються з діями законодавства, є протиправними, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні. Доводи касаційної скарги, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: