Справа № 489/3424/15-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №489/3424/15-а
номер провадження 2-а/489/202/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФ) про скасування рішення

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення відповідача від 06.03.2015 № 22/2 про утримання з його пенсії надміру виплачених сум.

У обґрунтування вимог вказав, що з 09.11.2011 знаходиться на обліку в УПФ і отримує пенсію за віком. Однак, 06.03.2015 відповідач прийняв рішенням про утримання з його пенсії кошти в сумі 5834,97 грн. в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.04.2015 до повного погашення.

Як на підставу утримання коштів УПФ вказало на те, що відповідно до нормативно-правових актів 1991-1996 років витрати на відрядження, добові, вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення не належали до виплат з фонду оплати праці, які враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії. У звязку із цим, УПФ виключено довідку про заробітну плату від 07.11.2011 № 76, видану Державним Південним виробничо-технічним підприємством за період роботи з 01.09.1993 по 31.05.1996, з урахуванням якої визначався розмір пенсії.

З рішенням відповідача позивач не згодний, так як у довідці відображено саме заробітну плату, з якої сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ та відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» отримує пенсію за віком з 09.11.2011.

06.03.2015 комісією УПФ прийнято рішення № 22/2, яким утримано з пенсії позивача переплату на суму 5834,97 грн., що утворилася за період з 09.11.2011 по 28.02.2015, яка підлягає утриманню в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.04.2015 до повного погашення.

Підставою виникнення переплати є врахування при призначенні пенсії в 2011 році довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 07.11.2011 № 76, виданої Державним Південним виробничо-технічним підприємством за період роботи позивача з 01.09.1993 по 31.05.1996.

Правомірність прийнятого рішення представник відповідача обґрунтовувала тим, що відповідно до діючих 1991-1996 роках в нормативно-правових актів витрати на відрядження, добові, вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення не належать до виплат з фонду оплати праці, які враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії

З рішенням відповідача позивач не погодився та оскаржив його до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке рішенням від 21.04.2015 № 364-К-07 відмовило в задоволенні скарги.

Позивач пояснив, що 2011 році при призначенні пенсії відповідачем було проведено перевірку відомостей відображених в довідці, крім того саме на вимогу УПФ він надав дві довідки. Одна, про отримання заробітної плати в національній валюті (довідка від 07.11.2011 № 75), інша - довідка від 07.11.2011 № 76 про суми заробітної плати в рублях за роботу у закордонних відрядженнях в період з 01.09.1993 по 31.05.1996.

Як пояснив позивач, довідка від 07.11.2011 № 76, відносно якої виник спір, відображає саме його заробітну плату, з якої сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо виплат, відображених в довідці від 07.11.2011 № 76, отриманих позивачем під час перебування у відрядженні за кордоном в іноземній валюті, зокрема, російських рублях.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплати (доходу), отриманих застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України заробітна плата враховується на загальних підставах за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилалася на постанову Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», чинною на час виникнення спірних правовідносин, якою затверджено Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховуються страхові внески, та які не враховуються при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсій (далі Перелік).

Пунктами 4, 10 Переліку передбачено, що при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсій не враховуються компенсаційні виплати (добові за відрядженнями і виплати замість добових) та доплати і надбавки до заробітної плати замість добових у випадках, коли постійна робота проходить в дорозі чи має роз'їзний характер, або у зв'язку із службовими поїздками в межах обслуговуваних дільниць.

Представник відповідача пояснила, що особовими рахунками по оплаті праці, отриманих від Південного виробничо-технічного підприємства на якому позивач працював з 07.05.1980 по 03.07.1996 підтверджено, що під час перебування в 1993 1996 роках у відрядженнях в м.Серпухові Московської області та м.Москві ОСОБА_1 проводилися почасова оплата по окладу у відрядженнях за кодом «004» та виплати за час знаходження в дорозі у період відрядження за кодом «022». Вказані виплати відносяться до переліку видів оплати на які не нараховуються страхові внески. У звязку із цим, УПФ і прийнято рішення про виключення з розрахунку розміру пенсії позивача довідки від 07.11.2011 № 76 та проведення з 01.04.2015 утримання переплати.

З доводами представника відповідача погодися не можливо.

Так, в особистих рахунках дійсно відображені поряд з іншими кодами, коди «004» та «022».

Із розшифровки кодів видно, що код «004» означає: оплата погодинна по окладу у відрядженні, а код «022» - оплата за час перебування в дорозі погодинна.

Вказані виплати не можливо віднести до компенсаційних виплат (добові за відрядженнями і виплати замість добових) та доплат і надбавок до заробітної плати замість добових у випадках, коли постійна робота проходить в дорозі чи має роз'їзний характер, або у зв'язку із службовими поїздками в межах обслуговуваних дільниць.

Вони є ніщо інше як оплата праці під час перебування у відрядженні, хоча це не в повній мірі відповідає частині третій статті 21 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, в якій передбачено збереження за працівником, що перебуває у відрядженні, середнього заробітку. Однак, це не впливає на вирішення даного спору.

Крім того, довідкою Державного південного виробничо-технічного підприємства від 14.05.2015 № 193 підтверджено, що за період з 01.07.1991 по 30.06.1996 ОСОБА_1 не нараховувались та не сплачувалися доплати і надбавки до заробітної плати, які звичайно нараховуються замість добових у разі, коли постійна робота проходить у дорозі, чи має розїзний характер, та які не належать виплат фонду оплати праці.

Матеріалами справи також підтверджується, що підприємство по включенени в спірну довідку виплатам сплатило внески до Пенсійного фронду України, що представник відповідача не оспорювала.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За положеннями статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сімї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Як слідує із аналізу статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підставою повернення пенсіонером добровільно або стягнення з нього надміру отриманих коштів є зловживання з боку пенсіонера, що стало наслідком переплати пенсії.

За правилами частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, враховуючи не підтвердження відповідачем належними і допустимими доказами неправомірності виплат відображених в спірній довідці та зловживань (недобросовісності) позивача в отриманні пенсії, рішення УПФ від 06.03.2015 № 22/2 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Так як, оспорюване рішення визнано неправомірним і скасовано, а відповідно до нього з 01.04.2015 із пенсії позивача здійснюється утримання коштів, для повного захисту прав позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача повернути йому раніше утримані суми коштів.

Оскільки відповідач фінансується за рахунок коштів державного бюджету, на підставі статті 94 КАС України з державного бюджету на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Керуючись статтями 7-12, 70, 71, 159, 161-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 06.03.2015 № 22/2 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій за період з 09.11.2011 по 28.02.2015 у розмірі 5834,97 грн.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва повернути ОСОБА_1 утримані з 01.04.2015 суми пенсії, відповідно до рішення від 06.03.2015 № 22/2.

Присудити на користь ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 22.06.2015.