Справа № 2а/0370/1221/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/41778/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області правонаступника Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року у справі № 2а/0370/1221/12 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 16.11.2011 року.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

25 травня 2012 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 16.11.2011 року визнане протиправним та скасоване.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що висновок ДПІ про порушення Товариством вимог податкового законодавства, а саме заниження податку на додану вартість, є необґрунтованим та не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Волинського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 3.10.2011 року до 21.10.2011 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо правомірності формування ним податкового кредиту за господарськими операціями з ТзОВ «Алтваінвест» за червень 2011 року, за наслідками якої 28.10.2011 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.,п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України завищений податковий кредит, у розмірі 193 715,00 грн.

16 листопада 2011 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 493 716,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення у платника податку права на податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість є фактичне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 23.05.2011 року між Товариством та ТзОВ «Алтваінвест» був укладений договір поставки № 23-05/11А, відповідно до якого ТзОВ «Алтваінвест» зобов'язалося передати у власність Товариства товар (напівфабрикат спілок вет-блу), а Товариство приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

На підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало податкові та видаткові накладні, платіжні доручення.

Придбаний у ТзОВ «Алтваінвест» товар згідно з договором зберігання від 31 травня 2011 року № 31/05/2011 знаходився на зберіганні у цього ж постачальника. Зазначений товар згідно акту повернення майна від 1 серпня 2011 року був повернутий Товариству.

23 травня 2011 року між Товариством та ТзОВ «Західресурс» був укладений договір комісії № 001/2011 та додаткова угоди до нього від 29 липня 2011 року, відповідно до умов яких ТзОВ «Західресурс» зобов'язувалось за дорученням та в інтересах Товариства здійснити від свого імені продаж товару (напівфабрикату «Краст», напівфабрикату вет-блу/вет-вайт із шкур ВРХ та спілок вет-блу в цілих шкірах) за межі митної території України.

Згідно акту приймання-передачі товару № 02/2011 від 1.08.2011 року Товариство відповідно до умов зазначеного договору комісії передало придбаний у ТзОВ «Алтваінвест» товар для реалізації за межі митної території України. Факт транспортування вказаного товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних.

В подальшому товар був експортований ТзОВ «Західресурс» за межі митної території України, що підтверджується копіями вантажно-митних декларацій, міжнародними товарно-транспортними накладними, рахунками, пакувальними листами та сертифікатами якості.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що на час здійснення господарських операцій Товариство та його контрагент ТзОВ «Алтваінвест» були зареєстровані в установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності та платники податку на додану вартість.

Придбаний Товариством у ТзОВ «Алтваінвест» товар був використаний у власній господарській діяльності, що підтверджується договором комісії № 001/2011 від 23.05.2011 року.

Дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника податків не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Товариство не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.