Справа № 2-а-2/10
Суддя: Чернякова Н. В.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2010 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого-судді ЧЕРНЯКОВОЇ Н.В.

з участю секретаря КОЗАЧЕНКО Л.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т.Єланець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення.

В С Т А Н О В И В :

12.01.2010 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Єланецької райдержадміністрації Миколаївської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії і згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Однак, в порушення зазначеного Закону на протязі 2007-2009р.р. йому виплачувалась дана допомога в значно меншому розмірі, ніж передбачено Законом. Вважає, що за 2007 рік він не отримав 2150 грн. допомоги на оздоровлення, в 2008 році 2625 грн. вказаної допомоги, в 2009 році 3050 грн. вказаної допомоги. Виплатою допомоги на оздоровлення в меншому розмірі порушені його конституційні права. На підставі вищенаведеного позивач просив суд визнати дії відповідача незаконними та стягнути з відповідача на його користь недоотриману щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2007-2009р.р. в розмірі 7825 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити його посилаючись на підстави зазначені в позові.

Представники відповідача позов не визнали, суду пояснили наступне. Вважають, що Управління праці та соціального захисту населення Єланецької РДА Миколаївської області діяло у відповідності до чинного законодавства. Так, компенсаційні виплати від мінімальної заробітної плати на 2007-2009р.р. були призупинені Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. Позивачу в цей період виплачувалась допомога на оздоровлення відповідно до постанов КМУ № 836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 567 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний бюджет України». Ці виплати проводились в межах бюджетних коштів, які надходили з державного бюджету. Також представники відповідача зазначили, що визнання рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 норм ЗУ «Про внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на 2007 рік» та рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10рп/08 норм ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було призупинено норми ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати допомог, не надає законодавчого права для застосування мінімальної заробітної плати для визначення розмірів компенсацій і допомог особам, що постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посилаючись на викладене представники відповідача просили відмовити в задоволенні даного позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2А, що підтверджується посвідченням серії А № 324600 від 15 серпня 1996 року виданого Миколаївської обласною державною адміністрацією.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на охорону їхнього життя і здоровя, соціального захисту потерпілого населення, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них закріплені в ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.30 ст. 71 ЗУ Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати допомог на 2007 рік було зупинено.

Проте Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії ст.48 вищевказаного Закону на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог передбачене п.3 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до п.п.11 п.28 розділу ІІ ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати допомог на 2008 рік було також зупинено.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10рп/08 визнані такими, що не відповідають Конституції України, вищевказані положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо припинення ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосовно виплати щорічної допомоги в розмірах, передбачених цією статтею.

Відповідачем незважаючи на викладені обставини в 2007-2008 роках, а також в 2009р. проводилися виплати щорічної допомоги позивачу на оздоровлення в розмірах, встановлених Постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від 12.07.2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме в 2007 році 100 грн.; у 2008 році 100 грн.; у 2009 році 100 грн.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім цього відповідно до ст.71 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Застосовуючи положення Законів України «Про Державний бюджет України» на 2007-2009 роки при розрахунку сум допомоги на оздоровлення, виплачених позивачу, відповідач фактично звузив гарантовані права та пільги для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що суперечить нормам ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Конституції України.

Посилання відповідача на ст. 62 вищевказаного Закону, відповідно до якої розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України суд не може прийняти до уваги, оскільки надання законодавцем такого права вказаному органу не означає, що він здійснюючи розяснення має право допускати звуження змісту та обсягу прав позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги у встановленому законом розмірі діяв всупереч діючому законодавству, а тому вимоги про визнання дій неправомірними підлягають задоволенню.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги на оздоровлення склав 400 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» на момент виплати допомоги розмір мінімальної заробітної плати складав 540 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив 630 грн.

Отже, суд вважає, що нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за період 2007-2009р.р. повинна була проводитись згідно ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з вищевказаних розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність коштів щодо забезпечення виплати допомоги на оздоровлення у передбачених Законом розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає також безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду. Пільги, компенсації і гарантії, право, на які передбачено чинним законодавством є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня згідно ст. 48 Конституції України. З огляду на викладене суд вважає, що право на соціальний захист не може бути обмежено, а відтак строк позовної давності не поширюється на соціальні виплати.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 71, 159, 161, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 за 2007-2009р.р. щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року неправомірними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області перерахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2009р.р. відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати на 2007-2009р.р., що були встановлені ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009рік».

Постанова набирає законної сили через 10 днів, якщо не буде подано заяву про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду шляхом подання до районного суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Н.В.Чернякова