Справа № 22-а-15990/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія100Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, та просив визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати його перерахувати і доплатити пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 01 січня 2006 року із урахуванням мінімальної пенсії на час виплати, перерахувати та доплатити з 01 січня 2006 року по 31 серпня 2008 року щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні посиленого радіоекологічного контролю 30% від мінімальної заробітної плати, а також за знаходження у зоні посиленого радіоекологічного контролю 1 мінімальну заробітну плату щомісячно у розмірі на момент виплати, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1 категорії, інваліду 2 групи 75% від мінімальної пенсії за віком у розмір на момент виплати та встановити і виплачувати нову пенсію з даних категорій виплат з 01 вересня 2008 року.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив визнати дії відповідача неправомірними, зобовязати його перерахувати і доплатити пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 01 січня 2004 року по 10 червня 2009 року із урахуванням мінімальної пенсії на час виплати, зобовязати відповідача перерахувати і доплатити додаткову пенсію з 14 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1 категорії, інваліду 2 групи 75% від мінімальної пенсії за віком у розмірі на момент виплати, а також зобовязати відповідача перерахувати і доплатити позивачу з 21 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року щомісячну грошову допомогу за знаходження у зоні посиленого радіоекологічного контролю 1 мінімальну заробітну плату щомісячно у розмірі на момент виплат, мотивуючи тим, що відповідно до ст..54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивін як інвалід 2 групи, захворювання якого повязане з Чорнобильською катастрофою має право на пенсію, розмір якої не може бути нижчою ніж 8 мінімальних пенсій за віком, а також має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Однак відповідачем вказана пенсі, а також додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю виплачується у значно нижчому розмірі. А тому позивач, посилаючись на ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп та від 22 травня 2008 року №10-рп просив суд визнати дії управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області неправомірними, зобовязати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області провести перерахунок та виплатити пенсію за період з 14 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року згідно зі статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка повинна становити 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, з встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких інших законодавчих актів Українимінімальної пенсії за віком, яка становить 470 грн. з 01 січня 2008 року, 481 грн. з 01 квітня 2008 року, 482 грн. з 01 липня 2008 року, 498 грн. з 01 жовтня 2009 року, зобовязати управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області провести перерахунок та доплатити доплату починаючи з 21 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року і з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року згідно ст..39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка має бути встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, з встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рікмінімальної заробітної плати, яка становить 515 грн. з 01 січня 2008 року, 525 грн. з 01 квітня 2008 року, 545 грн. з 01 жовтня 2008 року, 605 грн. з 01 грудня 2008 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року позов задоволено.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області неправомірними.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області провести ОСОБА_3 перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 01 січня 2004 рок по 10 червня 2009 року із урахуванням мінімальної пенсії на час виплати, перерахунок додаткової пенсії за період з 14 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1 категорії, інваліду 2 групи 75% від мінімальної пенсії за віком у розмірі на момент виплати, а також перерахунок щомісячної грошової допомоги непрацюючому пенсіонеру за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбаченої ч.2 ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі 1 мінімальної заробітної плати за період часу з 21 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та здійснити їх виплату.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи із захворюванням, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області.

По справі також встановлено, що позивач зареєстрований і постійно проживає в м.Біла Церква, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю, та як непрацюючий пенсіонер отримує щомісячну грошову доплату за проживання в зоні радіоекологічного контролю в розмірі 5 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі: інвалідам 2 групи 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Однак відповідачем така доплата здійснювалась позивачу у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач, оспорюючи дії відповідача, вважав, що він отримує державну, додаткову пенсію та доплату до пенсії в розмірі, значно нижчому, ніж передбачено ст.ст.39, 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з чим і звернулася до суду за захистом своїх прав. Посилався на те, що відповідачем безпідставно при нарахуванні державної пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії застосовуються не норми вищевказаного закону, а підзаконні нормативні акти, якими є постанови Кабінету Міністрів України, які звужують обсяг прав в сфері пенсійного забезпечення, гарантовані йому відповідним законом.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ст.ст.39, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з наступного.

Відповідно до Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рікта Про Державний бюджет України на 2008 рікдію положень ст.ст.39, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофина 2007 рік та відповідно на 2008 рік було призупинено в частині виплат компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з Рішеннями Конституційного Суду України від 07 липня 2007 року за №6-рп та від 22 травня 2008 року за №10-рп визнано неконституційними деякі положення законі України Про Державний бюджет на 2007 рікта Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих атів України, зокрема, положення до яких було внесено зміни та призупинено дію ст.ст.39, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

При винесені постанови про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 50, 54, ч.3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннята прийшов до правильного висновку про те, що позивач, відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право, як непрацюючим пенсіонер, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, на підвищення пенсії на одну мінімальну заробітну плату, на доплату до пенсії за шкоду заподіяну здоровю, з урахуванням 75% від мінімальної пенсії за віком, на одержання державної пенсії, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 2 групи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 Про незалежність судової влади зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч.2 ст.95 Конституції України, ч.2 ст.38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 28 травня 2008 року №530 Деякі питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита від 17 липня 2008 року № 654 Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету суперечать вимогам ст.ст. 39, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку в частині необхідності перерахунку та виплати вказаних коштів, тому постанова в цій частині є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Також, судом першої інстанції визначений правильний період щодо перерахунку щомісячної грошової допомоги непрацюючому пенсіонеру за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбаченої ч.2 ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив межах строку позовної давності, встановленої КАС України, зазначивши його від 21 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та від 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог закону неправильно визначив період перерахунку позивачу щомісячної державної та додаткової пенсії по інвалідності.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Тому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині задоволення позовних вимог щодо періодів проведення нарахувань та виплат згідно ст.54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиз 01 січня 2004 року по 10 червня 2009 року, а згідно ст.50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиз 14 лютого 2005 року по 10 червня 2009, не врахував строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 21 листопада 2009 року (згідно дати реєстраційного штампу на позовній заяві а.с.2).

Враховуючи положення ст.99 КАС, Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню від 21 листопада 2008 по 31 грудня 2007 року та від 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням вже виплачених за цей період коштів.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставою для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, тому з врахуванням вимог закону постанову суду необхідно змінити в частині періоду стягнення.

Керуючись ст. ст. 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року змінити в частині періоду, за який повинен бути здійснений перерахунок та виплата ОСОБА_3 пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, за період від 21 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та від 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та додаткової пенсії з розрахунку 75% від мінімальної пенсії, за віком за період від 21 листопада 2997 року по 31 грудня 2007 року та від 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з врахуванням вже виплачених за цей період коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий ОСОБА_4
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_5