Справа № 500/1619/15-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/1619/15-а
Провадження № 2-а/500/73/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Ізмаїльського прикордонного загону Одеської області, відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, який уточнив та яким просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року, на підставі якої ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності за ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що працює на посаді капітана танкера «Джанкой», який належить фірмі LVR Commercial Limited. 11.03.2015 року, виконуючи свої службові обов'язки на вказаному танкері вийшов з порту «Ізмаїл» з закінченою процедурою митного оформлення в режимі «закритого кордону» і рухався з порту «Ізмаїл» в порт «Галац» (Румунія) і для подальшого просування в порт «Галац» судно повинно було рухатися по Сулінському гирлу ріки ОСОБА_1, однак згідно з нормативними актами судноплавства рух по цьому гирлу прямо заборонено в нічний час доби. У зв'язку з чим, підійшовши до 61 милі р. ОСОБА_1, танкер «Джанкой» став на якірну стоянку. Разом з тим, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №017577 від 11.03.2015 року, в якому зазначено, що він, обіймаючи посаду капітана танкера «Джанкой», 11.03.2015 року в 00 год. 50 хв., в районі прикордонного знака 1345 (61 миля р.ОСОБА_1), здійснив підхід до судна «ІТ-1» без дозволу та санкції відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги п.36 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1147 від 27.07.1998 року. Зазначений протокол складено безпосередньо на танкері «Джанкой». Також позивач зазначив, що судно «ІТ-1», до якого здійснив підхід танкер «Джанкой» знаходилось на 61 милі р.ОСОБА_1, тобто в міжнародних водах ріки та знаходилось за межами митного кордону, який співпадає з Державним кордоном України. Крім цього, зазначає, що ні в протоколі, ні в постанові не вказано, в чому полягає порушення прикордонного режиму та в якому місці державного кордону скоєно порушення. Також позивач зазначив, що йому не було роз'яснено його права, не було повідомлено, що він має право звернутися за послугами до захисника, постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено безпосередньо після складання протоколу, таким чином він не мав можливості для укладення договору з захисником та надати інші докази своєї невинності. Таким чином, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року винесена незаконно та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача, не обмежені у повноваженнях, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Крім цього, в обґрунтування правової позиції додатково зазначили, що танкер «Джанкой» вийшов з порту «Ізмаїл» з закінченою процедурою митного оформлення в режимі «закритого кордону» і рухався з порту «Ізмаїл» в порт «Галац» (Румунія). Для подальшого просування в порт «Галац» судно повинно було рухатися по Сулінському гирлу ріки ОСОБА_1, однак згідно з нормативними актами судноплавства рух по цьому гирлу прямо заборонено в нічний час доби. У зв'язку з чим, підійшовши до 61 милі р. ОСОБА_1 танкер «Джанкой» став на якірну стоянку. Основним нормативно-правовим актом, що регулює режим судноплавства р. ОСОБА_1 є Белградська Конвенція від 18 серпня 1948 «Про режим судноплавства на ОСОБА_1». Згідно зі ст. 1 Конвенції навігація на ОСОБА_1 повинна бути вільною і відкритою для громадян, торгових суден, і товарів усіх держав в основі рівності по відношенню до портових і навігаційних зборів і умов торгового судноплавства. Викладене вище не поширюється на перевезення між портами одної і тої ж держави. Згідно ст. 24 Конвенції суда, які плавають по ОСОБА_1, мають право дотримуватися правил, встановлених відповідними придунайськими державами заходити в порти, виконувати в них навантажувальні і розвантажувальні операції, посадку і висадку пасажирів, а також поповнювати запаси палива, предметів споживання. Таким чином, як стверджує представник позивача, зазначені норми вказують, що правовий режим р. ОСОБА_1 особливий по відношенню до всіх інших річок та регулюється конкретними нормативно-правовими актами та правилами.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення № 017577 від 11.03.2015 року ОСОБА_4 визнано винним в тому, що 11.03.2015 року в районі прикордонного знаку 1345 (61-я миля ріки ОСОБА_1) він, будучи капітаном танкера «Джанкой», здійснив підхід до судна «IT-1» без дозволу і санкцій державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги п. 36 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1147 від 27.07.1998 року, згідно якого під час плавання і перебування торговельних і маломірних суден, інших плавзасобів у територіальному морі та внутрішніх водах забороняється їх підхід до іноземних та українських суден закордонного прямування, якщо це не санкціоновано відповідним підрозділом Державної прикордонної служби. Однак, як зазначає представник позивача, позиція відповідачів помилкова, оскільки в постанові Кабінету міністрів України від 27.07.1998 року за № 1147 йдеться про територіальне море та внутрішні води. Разом з тим, на думку представника позивача вказані терміни територіальне море та внутрішні води не поширюється на ріку ОСОБА_1, як і не поширюється на обставини, за яких позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, тому виходячи з умов Договору України та Румунії, мова йде саме про прикордонні води. У зв'язку з чим, як зазначає представник позивача, правові підстави щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за порушення прикордонного режиму на даній ділянці р.ОСОБА_1 відсутні. Більш того, згідно норм тієї ж Конвенції, а саме ч. 2 ст. 27 Конвенції, якщо р. ОСОБА_1 є кордоном між двома державами, то судна, плоти, пасажири і транзитні товари звільняються від проходження по річці від усіх формальностей. Крім цього, представник позивача звернув увагу, що в районі 61 милі р. ОСОБА_1 ще з повоєнних років обладнана Міжнародна якірна стоянка, підтвердженням чому є лоцманська карта і відповідні лоції. Враховуючи, що р. ОСОБА_1 є міжнародною річкою, а порядок проходження Сулінського гирла р. ОСОБА_1 встановлює, що прохід дозволений тільки в світлий час доби, саме у зв'язку з цим в районі 61 милі р.ОСОБА_1 обладнана Міжнародна якірна стоянка і у разі, якщо судно не встигло пройти Сулінське гирло в світлий час доби, воно зобов'язане, або з боку моря, або з боку міжнародної ріки ОСОБА_1 встати на якірну стоянку та ці місця визначені поза акваторії портів, тобто ці стоянки не розташовані в акваторії Ренійського та Ізмаїльського порту і не є пунктами пропуску через державний кордон. Так, саме на якірній стоянці на 61 милі р. ОСОБА_1 танкер «Джанкой» став на якірну стоянку для того, що б перечекати ніч, а в 00 годин 50 хвилин співробітники Державної прикордонної служби почали підніматися на борт судна та оглядати його, навіть без проходження відповідної та повної процедури «відкриття кордону». Як зазначив представник позивача, судновласник, як і фрахтувальник судна, мають право під час руху судна міняти маршрут, що не є порушенням. З настанням ночі фрахтувальником була дана команда для стоянки в районі якірної стоянки 61 милі р. ОСОБА_1, а також з метою економії палива і часу на збір якірних канатів, та з метою усунення можливої аварії в звязку з сильною течією, судно пришвартувалося для стоянки до добре закріпленого судна «IT-1», що не заборонено жодним нормативно-правовим документом і Кодексом торгового мореплавання. Крім цього, зазначив, що згідно висновку науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України № 126/218-е від 05.12.2005 р. з питань правомірності здійснення бункерувальних операцій на 61 милі р. ОСОБА_1, зазначено, що 61 миля р.ОСОБА_1 у розумінні Конвенції про режим судноплавства на ОСОБА_1 від 18 серпня 1948 року, не є митною територією України та належить до міжнародних вод. Таким чином, як зазначив представник позивача, постанова про накладення адміністративного стягнення винесена незаконно та підлягає скасуванню.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що посилання позивача на те, що судно «ІТ-1» до якого було здійснено підхід танкера «Джанкой», перебувало в районі 61 милі р. ОСОБА_1 (в районі прикордонного знаку №1345), тобто, як зазначає позивач, «в міжнародних водах ріки і знаходилось за межами митної території України, тобто за її митним кордоном, який співпадає з державним кордоном України» вважає хибним припущенням. Так, саме поняття «міжнародні води», яке застосовує позивач, відсутнє в нормативно-правових документах як національного, так і міжнародного права. Для визначення вод, які знаходяться поза межами державних кордонів та поза межами юрисдикції будь-якої з держав в міжнародному праві, а саме в ст.86 та ст.87 Конвенції ООН з морського права від 10.12.1982 року, застосовується термін «відкрите море». Ділянка 61 милі ріки ОСОБА_1 є частиною ріки ОСОБА_1, по якій згідно Договору між Україною та Румунією «Про режим українсько-румунського державного кордону, співробітництво та взаємну допомогу з прикордонних питань» від 17.06.2003 року проходить лінія державного кордону між Україною та Румунією, а пунктом 3 статті 3 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що Державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється на судноплавних річках - по середині головного фарватеру або тальвегу річки. Пунктом 5 статті 6 цього ж Закону визначено, що до внутрішніх вод України відноситься обмежена лінією державного кордону частина вод річок, озер та інших водойм, береги яких належать Україні. Також, як зазначає представник відповідача, положеннями ст. 67 Водного кодексу України та Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних» від 12.06.1996 року № 640, частина річки ОСОБА_1 від м. Рені до м. Вилкове (тобто в межах ділянки 61 милі) віднесена до Переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних. Таким чином, на думку представника відповідача, частина вод ріки ОСОБА_1 від лінії державного кордону, що проходить по ОСОБА_1 до лінії берега, що належить Україні, є територією України та відповідно є внутрішніми водами України, в звязку з чим підрозділи Державної прикордонної служби України мають право здійснювати в цій частині вод відповідні свої повноваження. Також, як зазначає представник відповідача, позивач ОСОБА_4 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується відповідним підписом, а також власноручно записаними до протоколу поясненнями. Дотого ж, в постанові про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року наявний підпис позивача про ознайомлення зі змістом постанови та отримання її копії. Крім цього, згідно пояснень представника відповідача, начальник групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження відділу прикордонної служби «Рені» старший прапорщик ОСОБА_5 є посадовою особою Держприкордонслужби України, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення за ст.202 КУпАП.

На підставі викладеного представник відповідача зазначив, що ОСОБА_4, будучи капітаном судна «Джанкой», здійснив підхід до судна «ІТ-1», не отримавши санкціонування на здійснення даної операції від підрозділу Державної прикордонної служби, в звязку із чим в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП, а саме порушено вимоги п.36 «Положення про прикордонний режим», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1147 від 27.07.1998 року.

Представник відповідача зазначає, що наявність науково-правової експертизи правомірності здійснення бункерувальних операцій на 61-й милі р. ОСОБА_1 від 05.12.2005 року № 126/2/8-е, проведеної Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького на замовлення ТОВ «Агенція Трайтон Сервіс Україна», в якій робиться висновок, що 61-а миля р. ОСОБА_1 у розумінні Конвенції про режим судноплавства на ОСОБА_1 від 18 серпня 1948 року не є митною територією України та належить до міжнародних вод, не може бути прийнята до уваги, оскільки відповідно до положень ст.1 Закону України «Про наукову і науково технічну експертизу» від 10.02.1995 року - «Наукова і науково- технічна експертиза - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка науково-технічного рівня об'єктів експертизи і підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо таких об'єктів», більш того, відповідно до положень ст.24 цього ж Закону висновок науково-правової експертизи «є обов'язковим для прийняття фізичними і юридичними особами до розгляду та врахування при обґрунтуванні структури і змісту пріоритетних напрямів розвитку науки і техніки, наукових і науково-технічних, соціально-економічних, екологічних програм і проектів, реалізації наукової і науково-технічної діяльності, аналізі ефективності використання науково-технічного потенціалу», а отже, цей висновок не носить нормотворчого характеру, а також не є офіційним тлумаченням норм права.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ст.288 КУпАП постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частина 1 ст.8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що 11.03.2015 року начальником групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження ВПС «Рені» ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за №017577 у відношенні ОСОБА_4 за ст.202 КУпАП.

В свою чергу, постановою про накладення адміністративного стягнення №017577 від 11.03.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Стаття 252 КУпАП визначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_4, капітан танкера «Джанкой», в ніч з 11.03.2015 року на 12.03.2015 року в районі прикордонного знаку 1345 (61 миля р.ОСОБА_1) здійснив підхід до судна «ІТ-1» без дозволу та санкції відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги п.36 Положення про прикордонний режим, затверджений Постановою Кабінету міністрів україни №1147 від 27.07.1998 року.

Посилання позивача про те, що начальник групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження відділу прикордонної служби «Рені» ОСОБА_5 не є уповноваженою особою складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 202 КУпАП, суперечить положенням ч. 2 ст. 255 КУпАП, а також п.2.2 «Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.09.2013 року №898 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 року за №1729/24261), в якому визначений перелік осіб, які уповноважені складати протокол про адміністративне правопорушення в Держприкордонслужбі України, до такої категорії відносяться всі військовослужбовці та працівники Держприкордонслужби, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України.

Правовий статус ріки ОСОБА_1 врегульовано Конвенцією про режим судноплавства на ОСОБА_1, яка підписана 18.08.1948 року сьома країнами, в тому числі колишньою Українською Радянською Соціалістичною Республікою.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про правонаступництво України», Україна підтверджує свої зобов'язання за міжнародними договорами, укладеними Українською PCP до проголошення незалежності України. Таким чином, Україна є учасником Конвенції про режим судноплавства на ОСОБА_1.

Відповідно до пункту 18 статті 92 Конституції України, правовий режим державного кордону визначається виключно законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державний кордон України», якщо інше не передбачене міжнародними договорами, державний кордон України встановлюється на судноплавних річках - по середині головного фарватеру або тальвегу річки.

Правове регулювання українсько - румунського державного кордону визначене Договором між Україною та Румунією про режим українсько-румунського державного кордону, який ратифікований Україною 12.05.2004 року. Порядок користування прикордонними водами визначений розділом III зазначеного Договору. Відповідно до пункту 1 статті 8 цього Договору, усі річки, по яких проходить лінія державного кордону, вважаються прикордонними водами. Отже, води в районі 61-милі р.ОСОБА_1 є прикордонними водами, при цьому, на правому березі розташована Румунія, на лівому березі - Україна.

Відповідно до статті 1 Конвенції навігація на ОСОБА_1 повинна бути вільною та відкритою для громадян, торговельних суден та товарів всіх держав на підставі рівності у відношенні портових та навігаційних зборів та умов торговельного судноплавства.

Встановлений Конвенцією режим поширюється на судноплавну частину р. ОСОБА_1 від Ульма до Чорного моря через Сулінське гірло, тобто охоплює ділянку на 61-й милі.

Відповідно до статті 24 Конвенції про режим судноплавства на ОСОБА_1 судна, що плавають по ОСОБА_1, мають право із додержанням правил, встановлених придунайськими державами, заходити в порти, здійснювати навантажувальні та вивантажувальні роботи, а також поповнювати запаси палива. В той же час, Конвенцією не встановлено заборони на поповнення запасів палива без заходу суден в порт.

Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції, у випадку, коли р. ОСОБА_1 складає кордон між двома державами, то судна, пасажири та транзитний товар звільняються при проходженні рікою від всіх митних формальностей.

В свою чергу, відповідно до п.1 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.07.1998 року №1147 вбачається, що цим Положенням встановлюється система режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в'їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді (водний мотоцикл, водний велосипед, моторний гідродельтаплан, дошки для занять різними видами серфінгу тощо), основні характеристики яких не перевищують параметрів, установлених для таких засобів Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською державними адміністраціями, буєрів, а також апаратів, що використовуються для підводного плавання (далі - маломірні судна, інші плавзасоби), їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Разом з тим, згідно з п. 36 вказаного «Положення про прикордонний режим» під час плавання і перебування торговельних та маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішніх водах забороняється їх підхід до іноземних та українських суден закордонного прямування, якщо це не санкціоновано відповідним підрозділом Державної прикордонної служби.

Таким чином, суд приходить до висновку безпідставного посилання на порушення вимог п.36 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.07.1998 року №1147 при притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст.202 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки зазначеним п.36 вказаного Положення передбачено плавання у територіальне море та перебування у внутрішніх водах, в той час як танкер «Джанкой» вийшов з порту «Ізмаїл» з закінченою процедурою митного оформлення в режимі «закритого кордону» і рухався з порту «Ізмаїл» в порт «Галац» (Румунія). Таким чином, враховуючи правовий статус «закритого кордону» вбачається, що метою подальших дій з застосуванням танкера «Джанкой» було не плавання у територіальне море та перебування у внутрішніх водах.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не надано відповідних доказів щодо необхідності узгодження та відповідного санкціонування своїх дій суден в режимі «закритого кордону», що здійснюють торговельне судноплавство і рухаються по р.ОСОБА_1.

Судом також приймаються до уваги ухвала Вищого адміністративного суду України у справі №К/9991/39806/11 від 24.04.2012 року, згідно висновків якої, вбачається, що 61-ша миля річки ОСОБА_1, у розумінні Конвенції про режим судноплавства на ОСОБА_1 від 18.08.1948 року, не є митною територією України та належить до міжнародних вод.

Таким чином, дії капітана танкера «Джанкой» ОСОБА_4 не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки суд приходить до висновку, що в даному випадку не було допущено порушення прикордонного режиму.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_4 до Ізмаїльського прикордонного загону Одеської області відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню, постанову про накладення адміністративного стягнення за №017577 від 11.03.2015 року щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.202 КУпАП необхідно визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_4, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 3, 6-11, 71, 158-163, 167 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 до Ізмаїльського прикордонного загону Одеської області, відділу прикордонної служби «Рені» Ізмаїльського прикордонного загону про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення за №017577 від 11.03.2015 року щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.202 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_4, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_6