Справа № 2а-2156/09
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2015 р. м. Київ К/9991/33773/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганської області про визнання дій неправомірними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Луганської області від 10 січня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганської області, в якому просив визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати проводити компенсацію вартості газу і електроенергії, як того вимагає національне законодавство, в тому числі і «Угода по тарифам».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером за списком № 1 та має право на отримання безоплатного твердого палива на побутові потреби. У 2008 році його квартира була газифікована, а тому він має право на компенсацію за оплату електроенергії та газу. Відмову відповідача у виплаті йому такої компенсації з підстави відсутності в його квартирі центрального опалення вважає неправомірною.

Постановою Брянківського міського суду Луганської області від 03 грудня 2009 року позов задоволено. Визнано незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області в частині відмови надання ОСОБА_4 компенсації вартості комунальних послуг на опалення та електроенергію. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області проводити ОСОБА_4 компенсацію вартості комунальних послуг на опалення та електроенергію відповідно до вимог статті 43 Гірничого Закону України.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 10 січня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка від 26 червня 2009 року ОСОБА_4 має загальний стаж роботи 29 років 1 місяць 7 днів, у тому числі 21 рік 3 місяці 16 днів - підземний стаж роботи за списком № 1.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради від 13 жовтня 2009 року ОСОБА_4 було відмовлено у виплаті компенсації вартості комунальних послуг на опалення та електроенергію відповідно до вимог статті 43 Гірничого Закону України. Відмова мотивована тим, що компенсація по оплаті електроенергії, газу на приготування їжі і центрального опалення, передбачена статтею 43 Гірничого Закону України, виплачується лише громадянам, які проживають у будинках з центральним опаленням. Громадянам, які користуються газовим індивідуальним опаленням, компенсація не виплачується.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження права позивача на отримання компенсації за оплату електроенергії і газу з тих підстав, що він проживає у будинку з індивідуальним опаленням є неправомірним, а отже, позивач має право на отримання такої компенсації.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки будинок, у якому проживає позивач не має центрального опалення, а Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганської області не є стороною і учасником Галузевої Угоди по тарифам, на яку посилався позивач.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 3 частини 7 статті 43 Гірничого закону України підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Частиною 9 статті 43 Гірничого закону України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення, отримують компенсацію за оплату електроенергії, газу та центрального опалення житла, що виплачується за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року № 887 затверджено Порядок надання компенсації особам, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з центральним опаленням (далі - Порядок).

За приписами пункту 2 Порядку отримувачі компенсації, які не працюють на вугільних підприємствах, подають органам праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації проживання заяву про надання компенсації, в якій зазначають інформацію про себе, та додають, зокрема, трудову книжку і пенсійне посвідчення, що підтверджують відповідність вимогам статей 43 і 48 Гірничого закону України.

Компенсація нараховується за попередній період, який становить не більш як шість місяців, на підставі копій платіжних документів (розрахункових книжок, платіжних квитанцій) про щомісячну фактичну оплату спожитих електроенергії, природного газу для приготування їжі і послуг з центрального опалення житла, що подаються до 25 числа наступного періоду з пред'явленням оригіналів зазначених документів (пункт 3 Порядку).

Згідно з пунктом 4 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір компенсації розраховується як сума платежів за послуги з центрального опалення житла, електропостачання та газопостачання (з урахуванням пільг, що надаються відповідно до законодавства) в межах норм володіння або користування житловою площею та норм споживання електроенергії і природного газу для приготування їжі, з урахуванням яких призначається субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, для вирішення питання про надання особі компенсації за оплату електроенергії та природного газу визначальним є не наявність в її будинку системи центрального опалення, а право такої особи на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, що за відсутності в оселі пічного опалення дає право на відшкодування вартості інших джерел теплопостачання.

При цьому встановлений Порядком компенсаційний механізм дозволяє визначити порядок і розмір компенсації для осіб, які проживають у будинках (квартирах), обладнаних індивідуальною системою опалення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача в частині відмови у наданні ОСОБА_4 компенсації вартості комунальних послуг на опалення та електроенергію є неправомірними.

Проте, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не було враховано приписи пункту 3 Порядку та не з'ясовано період, за який відповідач має виплатити позивачу компенсацію за оплату електроенергії та газу.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом наведеної норми судовий захист прав, свобод та інтересів осіб є таким, що настає внаслідок встановленого судом факту їх порушення, а не можливості їх порушення в майбутньому.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і захищати права, свободи та інтереси, які були порушені на час звернення до суду, а не можуть бути порушені у майбутньому, а тому колегія суддів вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог на майбутнє, оскільки така позиція не відповідає змісту наведених вище вимог процесуального законодавства.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства Україниє підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області від 03 грудня 2009 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 10 січня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало