Справа № 826/3661/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м.Київ К/800/59504/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Гончар Л.Я.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Товариство власників квартир будинку АДРЕСА_1 «Літа», Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання протиправним та скасування рішення від 02 грудня 2010 року №284/5096,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м.Києва» в частині включення до об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі, будинку АДРЕСА_1 (п.603 додатку-таблиці 6 до вказаного рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішення відповідача в оскаржуваній частині щодо включення до додатку 6 таблиці 6 пунктом 603 до об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Києва нежитлового приміщення, яке є власністю мешканців будинку АДРЕСА_1, прийнято з порушенням положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства України від 15 вересня 1992 року №56.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено; визнано протиправним та скасовано п.601 таблиці 6 «Житлове господарство» додатку № 6 «Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі» до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м.Києва» (в редакції чинній на момент винесення постанови), а саме щодо включення до об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Києва, що розміщені в Печерському районі, будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

У касаційній скарзі зазначає, що судами невірно розтлумачено норми матеріального права, зазначені у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, оскільки у вказаному рішенні йде мова про допоміжні приміщення будинку, а не про житловий будинок в цілому, наведений у п.1.1 резолютивної частини рішення №4-рп/2004 перелік допоміжних приміщень не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення». Вважає, що судами припинено право комунальної власності територіальної громади міста Києва на весь будинок АДРЕСА_1 (в тому числі і на нежитлові приміщення територіальної громади) на підставі норм права, які регулюють правовідносини тільки щодо допоміжних приміщень будинку. Крім того, зазначає про не застосування судами норм ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», чим порушено дискреційні повноваження Київської міської ради.

Позивач ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 1994 року, є власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київської міської ради від 09 вересня 2010 року №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вирішено не утворювати районні у м.Києві ради, у зв'язку з чим з 31 жовтня 2010 року припинено (шляхом ліквідації) районні в м.Києві ради, зокрема і Печерську районну у м.Києві раду, та виконавчі органи районних в місті Києві рад, у тому числі Печерську районну у м.Києві державну адміністрацію.

Пунктом 8 рішення №7/4819 зобов'язано виконавчий орган КМР (КМДА) протягом місяця з дня набрання чинності цим рішенням подати на розгляд КМР пропозиції щодо прийняття у власність територіальної громади м.Києва нерухомого та рухомого майна, коштів, підприємств, установ, організацій та іншого майна районних у місті Києві рад та їх органів.

02 грудня 2010 року Київською міською радою прийнято рішення №284/5096, яким затверджено таблицю № 6 «Житлове господарство» (станом на 01 жовтня 2010 року) додатку №6 «Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі», де в п.603 визначено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (інвентарний номер 103, загальна площа - 3282,10 кв.м. та площа нежилих приміщень - 1149,80 кв. м., первісна вартість - 3241,86 грн. та залишкова вартість - 0,00 грн.) належить до комунальної власності м.Києва.

Рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року №359/9416 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» викладено в новій редакції додаток №6 «Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі», в тому числі і таблицю №6 «Житлове господарство» (станом на 01 серпня 2012 року), в п.601 якої визначено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (інвентарний номер 103, загальна площа - 1132,09 кв.м. та площа нежилих приміщень - 743,70 кв.м., первісна вартість - 1412,36 грн. та залишкова вартість - 0,65 грн.) належить до комунальної власності м.Києва.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартири дво- або багатоквартирному житловому приміщені належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому приміщені.

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на момент приватизації квартир) допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 у справі №1-2/200 за конституційним зверненням ОСОБА_3 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) відзначив, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

У п.1.1 резолютивної частини рішення Конституційний Суд зазначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

У рішенні від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»») Коституційни Суд України визначив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Судами встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 рахується 18 квартир, які станом на 01 січня 1996 року приватизовані, що підтверджується довідкою Товариства власників квартир будинку АДРЕСА_1 від 09 квітня 2014 року №55/1, листом Печерської районної державної адміністрації м.Києва від 13 серпня 1997 року №3305/1 та листом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва «Липкижитлосервіс» від 10 червня 2014 року №498-1/6.

Частиною 2 ст.369 Цивільного кодексу України встановлено, що розпорядження майном, що є як у спільній сумісній власності та і в спільній частковій власності здійснюється виключно за згодою всіх співвласників.

Таким чином, прийняття рішення про передачу будинку (або його частки), який є спільною власністю, у комунальну власність пов'язується з обов'язковою згодою співмешканців будинку на таку передачу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ні відповідачем, ні Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією не надано як доказів на підтвердження отримання згоди співвласників будинку АДРЕСА_1 щодо включення даного будинку (або його частини) до об'єктів комунальної власності, так і доказів того, що при включені будинку АДРЕСА_1 відповідачем не було враховано в загальну площу 1132,09 м.кв допоміжних приміщень будинку.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, яким керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Зокрема, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Рішення Київської міської ради в оскаржуваній частині вищезазначеним вимогам не відповідає. При включенні будинку АДРЕСА_1 до комунальної власності відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законів України.

За вказаними обставинами судами попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування п.601 таблиці 6 «Житлове господарство» додатку № 6 «Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі» до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м.Києва» (в редакції чинній на момент винесення постанови), а саме щодо включення до об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Києва, що розміщені в Печерському районі, будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді