Справа № 800/203/15
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 червня 2015 року м. Київ справа № 800/203/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Малинін В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції із вказаною позовною заявою до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною четвертою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до частини другої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції оскаржуються акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, а також рішення, дії чи бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Нормами перелічених статей чітко визначено коло суб'єктів владних повноважень, чиї рішення, акти, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені до Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції. Серед таких суб'єктів владних повноважень Пенсійний фонд України відсутній.

Згідно з частиною другою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (пункт 4 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту шостого частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

З огляду на зазначене, позовна заява позивача до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягає поверненню в частині позовних вимог до Пенсійного фонду України.

Стосовно позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії до Верховної Ради України, слід зазначити наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України регулює стаття 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої її правила поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 фактично оскаржує прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року в частині, що стосується абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 147 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Статтею 150 Конституції України встановлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до пункту першого статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 422/96-ВР від 16.10.1996 року (далі - Закон 422) Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно зі статтею 15 Закону 422 підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є:

- невідповідність Конституції України;

- порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності;

- перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

З урахуванням наведених норм, слід зазначити, що порушення порядку ухвалення (прийняття) законів Верховної Ради України може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, у зв'язку з порушенням встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, що тягне за собою неможливість розгляду у порядку адміністративного судочинства заявленої позовної вимоги.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог до Верховної Ради України не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд питання про неконституційність Законів віднесений до юрисдикції Конституційного Суду України.

В поєднанні із зазначеним, необхідно зазначити, що відповідно до частини п'ятої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду юстиції, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 162 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви в частині Президента України він оскаржує його протиправні дії, які полягають у підписанні Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 2 березня 2015 року в частині, що стосується абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому, слід зазначити наступне.

Процедура підписання закону, офіційного оприлюднення та набрання ним чинності передбачена статтею 94 Конституції України, відповідно до якої закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України. Президент України протягом п'ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду. У разі якщо Президент України протягом встановленого строку не повернув закон для повторного розгляду, закон вважається схваленим Президентом України і має бути підписаний та офіційно оприлюднений. Якщо під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою України не менш як двома третинами від її конституційного складу, Президент України зобов'язаний його підписати та офіційно оприлюднити протягом десяти днів. Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Порушення порядку підписання Президентом України закону, без якого неможливе його офіційне оприлюднення Президентом України, а відтак - набрання законом чинності, може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності закону у зв'язку з порушенням встановленої Конституцією України процедури їх ухвалення або набрання ними чинності, що тягне за собою неможливість розгляду у порядку адміністративного судочинства позовних вимог про визнання незаконним підпису Президента України.

Повноваження Президента України зазначені у статті 106 Конституції України, пунктом двадцять дев'ятим якої передбачено підписання законів, прийнятих Верховною Радою України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 у справі у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Цим же Рішенням встановлено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в частині першій статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України… Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при підписанні законів Президент України не виконує владних управлінських функцій, що дає підстави для висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції, не поширюється на такі спори.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим позивачу слід відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за його позовною заявою до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог до Верховної Ради України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 18, 108, 109, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог до Пенсійного фонду України.

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Президента України, Верховної Ради України, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,в частині позовних вимог до Президента України, Верховної Ради України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, та може бути переглянута у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Малинін