Справа № 2а-15222/10/6/0170
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2015 р. м. Київ К/9991/86171/11
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим до Військового комісаріату Автономної Республіки Крим про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Військового комісаріату Автономної Республіки Крим на ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а :
У листопаді 2010 року Головне управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим звернулося до суду з позовом до Військового комісаріату Автономної Республіки Крим, в якому просило визнати неправомірними дії відповідача в частині надання невірних даних та стягнути з відповідача суму переплати пенсії в розмірі 1 476,72 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Військового комісаріату Автономної Республіки Крим щодо надання довідки від 19 лютого 2008 року № 053054 про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсійного забезпечення. Стягнуто з Військового комісаріату Автономної Республіки Крим на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим суму переплати пенсії у розмірі 1476,72 грн.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв`язку зі зміною розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» відповідачем було направлено на адресу позивача довідку № 053054 від 19 лютого 2008 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , в якій зазначено, що надбавка за особливі умови служби становить 35 % і в грошовому еквіваленті складає 239,75 грн. На підставі зазначеної довідки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим було здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 січня 2008 року з урахуванням надбавки у розмірі 35%.

В подальшому позивачу була надана нова довідка № 053054 щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року, в якій надбавка за особливі умови служби зазначена у розмірі 25% і в грошовому еквіваленті 171,25 грн., у зв`язку з чим, за період з січня 2008 року по квітень 2010 року ОСОБА_1 пенсія виплачувалась в розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зазначення відповідачем у довідці розміру грошового забезпечення більшого, ніж це передбачено законодавством, призвело до переплати пенсії ОСОБА_1 , чим позивачу спричинено шкоду у розмірі 1476,72 грн.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

За встановлених судами обставин відповідач у спірних відносинах не виконував функцій суб`єкта владних повноважень, а діяв як установа, яка надавала документи, необхідні для перерахунку пенсії іншими органами, що призначають пенсії.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13.

Згідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Враховуючи викладене, оскільки даний спір за своєю сутністю та характером спірних правовідносин не є публічно-правовим, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що такий підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, оскільки постановлені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу Військового комісаріату Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17 березня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало