Справа № К/9991/60441/11-С
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/9991/60441/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а :
У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат здійснити виплату одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що у травні 2007 року йому встановлена IІІ група інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з цим вважав, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 36-місячного грошового забезпечення, передбаченої частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок № 499).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2011 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по відмові у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби, якому встановлена 3 група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби, якому встановлена інвалідність 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.

У касаційній скарзі Чернігівський обласний військовий комісаріат, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що необхідною умовою для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 є первинне встановлення групи інвалідності та звільнення з військової служби після 01 січня 2007 року. На військовослужбовців звільнених до 01 січня 2007року незалежно від причин та дати встановлення інвалідності вищевказана постанова Кабінету Міністрів України не поширюється.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Міністерстві оборони України на посаді начальника Чернігівського представництва генерального замовника - Національного космічного агентства України та 27 грудня 2005 року був звільнений з військової служби.

01 листопада 2005 року військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_1 було визначено ступінь придатності позивача до військової служби та відповідно до виданого нею свідоцтва про хворобу № 436 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку.

На підставі акту огляду медико-соціальної експортної комісії від 03 травня 2007 року у зв`язку з травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності.

Вподальшому позивачем подано заяву та необхідні документи на ім`я військового обласного комісаріату про виплату грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Листом від 15 грудня 2008 року Чернігівський обласний військовий комісаріат відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності. Відмова мотивована тим, що на військовослужбовців, звільнених до 01 січня 2007 року, незалежно від причин та дати встановлення групи інвалідності, постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 не поширюється.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на виплату грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходженням військової служби, мають право на виплату одноразової грошової допомоги, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, оскільки визначальним в даному випадку є дата встановлення йому групи інвалідності, а не дата звільнення з військової служби.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03 листопада 2006 року № 328-V (набрав чинності з 01 січня 2007 року) були внесені зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнена частиною 2, якою передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року № 499, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

За змістом цього положення, зазначена в ньому обставина часу - після 01 січня 2007 року стосується періоду настання названих страхових випадків (загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) чи інвалідність військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори; інвалідність звільнених з військової служби (зборів) осіб), з чим пов`язується виплата одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, особи, які звільнені з військової служби до 01 січня 2007 року та, відповідно, яким встановлена інвалідність після вказаної дати, внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходженням військової служби, мають право на виплату одноразової грошової допомоги.

З огляду на те, що інвалідність позивача настала 03 травня 2007 року та пов`язана із захворюванням, яке мало місце в період проходженням військової служби, колегія суддів вважає правильним висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки визначальним в даному випадку є дата встановлення йому групи інвалідності, а не дата звільнення з військової служби.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 вересня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало