Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ К/800/38602/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 12 квітня 2013 року, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про доплату невиплачених сум довічного утримання та визнання дій незаконними,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_4 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 12 квітня 2013 року позов задоволено. Визнано незаконними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_4 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 з 1 січня 2012 року щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року постанову Сватівського районного суду Луганської області від 12 квітня 2013 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_4 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 з 1 січня 2012 року щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2013 року за результатами перегляду за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, скасовано вказану постанову суду апеляційної інстанції та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 з 1 січня 2012 року по 2 червня 2013 року щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області. Зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з 3 червня 2013 року. В решті позову відмовлено.

У касаційних скаргах ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 6 квітня 2000 року позивачка вийшла у відставку з посади голови Сватівського районного суду Луганської області. ОСОБА_4 отримує довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України «Про статус суддів» у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У лютому 2013 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок з 1 січня 2012 року щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді відповідно до ст. 138 «Про судоустрій і статус суддів». Проте, відповідач відмовив ОСОБА_4 у вказаному перерахунку з посиланням на те, що право на такий перерахунок мають лише судді Конституційного Суду України.

Переглядаючи за нововиявленими обставинами та скасовуючи постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року і задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки нововиявленою обставиною у вказаній справі є рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», то ОСОБА_4 має право на перерахунок та виплату з 1 січня 2012 року по 2 червня 2013 року щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, а з 3 червня 2013 року - у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч. 6 ст. 47).

Визначений Законом України «Про статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Разом з тим, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру.

Рішенням № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

У пункті 8 Рішення № 3-рп/2013 визначено, що частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ.

Оскільки, за змістом п. 4 Рішення № 3-рп/2013 воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року (справа № 21-429а14).

Враховуючи те, що постанову Сватівського районного суду Луганської області від 12 квітня 2013 року скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2013 року за нововиявленими обставинами, то вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій перегляду в суді касаційної інстанції не підлягають.

Що стосується постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2013 року, то суд апеляційної інстанції переглядаючи за нововиявленими обставинами постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з 1 січня 2012 року по 2 червня 2013 року у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до ст. 129, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, а з 3 червня 2013 року - у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність постанови суду апеляційної інстанції, якою переглянуто за нововиявленими обставинами постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції про перегляд за нововиявленими обставнима рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк