Справа № 2-а-2245/11
Суддя: Васильченко Н. О.
Дата ухвалення: 2011-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2245/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2011 р. Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Васильченко Н.О.,

при секретарі Кічігіну Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання неправомірними дії, зобовязання здійснення перерахунку та виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за шкоду заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чонобильській АЕС, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області (далі ОСОБА_2), в якому просив до суду, визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області за 2010 рік у відмові в перерахунку та виплати компенсації на оздоровлення, в розмірі меншому ніж це встановлено ст. ст. 48, 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством та зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2010р. в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

В судовому засіданні позивач свої вимоги обґрунтував тим, що він являється особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, 2 категорії, а тому відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи№796 від 28 лютого 1991 року (далі по тексту Закон №796) йому встановлено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 100грн.. ОСОБА_2 протягом 2008-2010 років повною мірою таких виплат не здійснювало.

Представник відповідача в попереднє судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких вказав на те, що при нарахуванні позивачу щорічних виплат на оздоровлення за 2008-2010 роки Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області керувалось положеннями Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита постановами Кабінету Міністрів України Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 26 липня 1996 року №836 та постановою Кабінету Міністрів України Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12 липня 2005 року №562, згідно з якими позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виплатили в повному обсязі. Просив суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (2 категорії), що підтверджується посвідченням серія А №029792 від 07.04.1993р. /арк.спр. 7/.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону №796-XII щорічна допомога на оздоровлення Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Цим Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій, змінювати розмір допомоги на оздоровлення встановлений для громадян, які постраждали внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. у справі N 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) зазначене вище положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 за конституційним поданням 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано таким, що не відповідає Конституції України - є неконституційним.

Законом України Про Державний бюджет України на 2009 рік№ 835-VI від 26 грудня 2008 року чи будь-якими іншими нормативними актами зміни до ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у частині визначення розміру допомоги на оздоровлення не вносились, а тому після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп від 22 травня 2008 року у звязку з визнанням неконституційними відповідних положень Закону "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у частині зміни розміру допомоги на оздоровлення категорії осіб, до якої віднесено позивача, поновлено дію ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, яка встановлює допомогу на оздоровлення, чинних на момент виплати цієї допомоги.

Таким чином, на момент здійснення виплати позивачеві допомоги на оздоровлення за 2010 рік, чинними були нормативно-правові акти які по-різному визначали розмір належної до виплати допомоги, а позивач отримував щорічну допомогу на оздоровлення в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 48 Законом № 796-XII, а відповідно право останнього порушено та підлягає захисту.

Право позивача на отримання щорічної допомоги у розмірі пяти мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом №796-XII.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту населення, і несе обов'язок по своєчасній га повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік встановлено у ст.53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", відповідно до якого з 01 січня 2010 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено у сумі 869 грн.

Із змісту цих норм не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому доводи відповідача про неможливість його застосування до спірних правовідносин є безпідставними.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача провести нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік підлягають задоволенню, оскільки обовязок по здійсненню перерахунку належних до виплати грошових сум позивача законом покладено на Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання неправомірними дії, зобовязання здійснення перерахунку та виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за шкоду заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чонобильській АЕС задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області за 2010 рік у відмові в перерахунку та виплати компенсації на оздоровлення ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі меншому ніж це встановлено ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в порядку ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з врахуванням вже проведених виплат за 2010р..

В силу ч. 1 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду, в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду, відповідно до ст. 186 КАС України.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_3