Справа № 6-а/257/49/13 (2а-4313/11)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2015 р. м. Київ К/800/38035/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька на ухвалу Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2011 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року, заяву задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання постанови Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2011 року по справі № 2а-4313/11 із зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька здійснити ОСОБА_4 як дитині війни нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за рахунок коштів Державного бюджету України за період з 08 жовтня 2010 року до 19 квітня 2011 року включно на стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька на користь ОСОБА_4 як дитини війни нарахування та виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за рахунок коштів Державного бюджету України за період з 08 жовтня 2010 року до 19 квітня 2011 року суми у розмірі 1106,09 грн.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2011 року по справі № 2а-4313/11, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька здійснити ОСОБА_4 як дитині війни нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за рахунок коштів Державного бюджету України за період з 08 жовтня 2010 року до 19 квітня 2011 року включно.

Задовольняючи заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність передбачених ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав для зміни способу і порядку виконання постанови Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2011 року шляхом зміни зобов'язання здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни на стягнення грошових коштів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та ст. 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлені порядок і спосіб. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті.

Таким чином, за змістом наведених правових норм, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити у такій зміні, не змінюючи при цьому змісту вказаного судового рішення. Зміна чи встановлення способу і порядку виконання рішення можлива лише у виняткових випадках.

При цьому, зміна на підставі ст. 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

У справі, що розглядається, суд для відновлення права ОСОБА_4 на щомісячну соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний захист дітей війни», прийняв постанову про зобов'язання органу Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити соціальну допомогу в установленому законом розмірі, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належної ОСОБА_4 соціальної допомоги за спірний період судами не здійснювався, тому змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання нарахувати та виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми цієї допомоги, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження районним судом при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зміна способу і порядку виконання рішення суду із зобов'язання органу ПФУ нарахувати та здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-394а14 та від 13 січня 2015 року у справі № 21-604а14.

За правилами ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст. 220, 222, 223, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про зміну способу і порядку виконання постанови Київського районного суду м. Донецька від 19 квітня 2011 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало