Справа № 6а/489/38/2014
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Маринченка В.Л.,
суддів:Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -
розглянувши заяву управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва ( далі - управління ПФУ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління ПФУ про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 березня 2015 року на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою управління ПФУ на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у зазначеній справі.

Не погодившись із такою ухвалою суду касаційної інстанції, управління ПФУ подало заяву про її перегляд Верховним Судом України, посилаючись на наявність підстав, установлених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС, а саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах норм процесуального права - частин дев'ятої та десятої статті 267, статей 213, 214 КАС та норм матеріального права статей 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 13 та 27 січня 2012 року (№№ К/9991/2656/12, К/9991/7533/12 відповідно), від 29 травня 2013 року (№К/9991/2656/12), від 17 липня та 10 жовтня 2014 року (№№ К/9991/1760/12, К/99917533/12 відповідно)

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи наявність неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, управління ПФУ послалося на ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2013 року (№К/9991/2656/12), від 17 липня та 10 жовтня 2014 року (№№ К/9991/1760/12, К/99917533/12 відповідно). Однак спірні правовідносини у справі за насідками розгляду якої ухвалені зазначені судові рішення виникли за різного нормативно-правового регулювання постановами Кабінету Міністрів України, які встановлювали на відповідний період розмір виплат, що нараховувався відповідно до норм Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» .

Крім того, зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Ухвалення судом касаційної інстанції у цій та іншій справах різних за змістом судових рішень стало наслідком встановлення різних обставин справ, тому підстав для висновку про неоднакове застосування зазначених управлінням ПФУ у заяві норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

У своїй заяві управління ПФУ також посилається на наявність підстави, установленої пунктом 2 частини першої статті 237 КАС, а саме, неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах норм процесуального права, зокрема, частин дев'ятої та десятої статті 267, статей 213, 214 КАС, що, на думку заявника, підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 13 та 27 січня 2012 року (№ К/9991/2656/12, К/9991/7533/12 відповідно), у яких цей суд, перевіривши відповідність касаційних скарг на судові рішення у іншій справі вимогам статті 213 КАС, вказав на відсутність перешкод для відкриття касаційного провадження.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року у цій справі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року у цій справі.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: О.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький