Справа № 154/2369/13-а (2а/154/45/13)
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/66710/14

К/800/65591/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Донця О. Є., Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційними скаргами заступника прокурора Львівської області в інтересах державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 р. у справі № 154/2369/13-а (2а/154/45/13) за позовом Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» до Володимир-Волинської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерство інфраструктури України, ТОВ «Гербор -холдінг», ВАТ «Володимир-Волинська Будмонтажмеханізація» про визнання нечинними рішень, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року Волинський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» звернувся в суд з позовом до Володимир-Волинської міської ради, в якому, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив скасувати рішення відповідача № 23/26 від 27.02.2008 року «Про затвердження переліку вільних земельних ділянок, які пропонуються на аукціон у 2008 році», № 24/18 від 16.04.2008 року «Про внесення змін до рішення міської ради № 23/26 від 27.02.2008 року» та розпорядження Володимир-Волинської міської Ради № 281-РВ від 27.08.2008 року «Про затвердження результатів проведеного аукціону 05.08.2008 року».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення Володимир-Волинської міської ради прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а їх прийняття призвело до продажу з аукціону земельної ділянки, яка знаходилась у державній власності по вулиці Генерала Шухевича, 126 «а» в м. Володимирі - Волинську, чим було заподіяно шкоду державі.

Постановою Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 21 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями заступник прокурора Львівської області в інтересах державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» задовольнити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішень Володимир-Волинської міської ради № 23/26 від 27.02.2008 року «Про затвердження переліку вільних земельних ділянок, які пропонуються на аукціон у 2008 році», № 24/18 від 16.04.2008 року «Про внесення змін до рішення міськради №23/26 від 27.02.2008 року» та розпорядження Володимир-Волинської міської ради № 281-РВ від 27.08.2008 року «Про затвердження результатів проведеного аукціону 05.08.2008 року», земельна ділянка у м. Володимир-Волинському по вул. Генерала Шухевича 126 а була затверджена у переліку вільних земельних ділянок для продажу у власність з аукціону та продана ВАТ «Володимир-Волинська будмонтажмеханізація». Дана обставина також підтверджена копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2008 року. При цьому спірну ділянку ВАТ «Володимир-Волинська будмонтажмеханізація» продало ТОВ «Гербор-Холдінг» згідно договору купівлі-продажу № 2574 від 17.07.2009 року, а ТОВ «Гербор-Холдінг» володіє цією земельною ділянкою на праві власності в даний час, що підтверджує наявність державного акту на право власності на спірну земельну ділянку № 27 від 07.09.2009 року та його державна реєстрація.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції зазначив, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. При цьому аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13. Згідно ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані рішення Володимир-Волинської міської ради, які є актами індивідуальної дії, вичерпали свою юридичну силу після їх реалізації, а саме: після одержання власником земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації. Отже після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. У відповідності до ч. 1 ст. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 зазначеного Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у ст.152 Земельного кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України.

Отже, рішення суду про закриття провадження у справі ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Твердження, викладені у касаційних скаргах, зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги заступника прокурора Львівської області в інтересах державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 154/2369/13-а (2а/154/45/13) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: