Справа № 22-а-14997/11
Суддя: Семенцов Ю. В.
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія100Доповідач у 2 інстанціїСеменцов
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Оношко Г.М., Семенцова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2009 роки .

,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року позивачка звернулась до суду з позовом про виплату недоплаченої суми одноразової грошової компенсації, посилаючись на те, що вона є особою, що евакуйована із зони відчуження у звязку з аварією на ЧАЕС 1 категорії, і відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофимає право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, Оскільки відповідачем їй нараховано та виплачено вказану компенсацію в значно меншому розмірі ніж передбачено законом, просила визнати таке рішення неправомірним та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2009 роки.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю та зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу за 2003-2009 роки.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з таких підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік є обґрунтованими, оскільки відповідачем порушено його право на отримання такої допомоги у розмірі, передбаченому Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судова колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення на його користь недоплаченої допомоги за 2007-2008 роки підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстації встановлено, що позивач є особою, що евакуйована із зони відчудження у звязку з аварією на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням і згідно статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофимає право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, Про Державний бюджет України на 2008 рікстаттю 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивикладено в наступній редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 положення Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік, якими зупинено дію абзацу четвертого частини четвертої ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Проте, відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнані неконституційними положення Закону України Про Державний бюджет на 2008 ріквтратили чинність з дня ухвалення цього рішення, тобто з 22 травня 2008 року.

За наведених обставин, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязаний проводити зазначені виплати у спосіб та в розмірах, що встановлені законодавством, чинним на момент їх здійснення.

Згідно з довідкою, виданою відповідачем, допомога на оздоровлення за 2007 рік була отримана 18.05.2007 року, а за 2008 рік булла отримана 18.03.2008 року (а.с. 22), тобто до набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Тобто виплати здійснено відповідачем позивачеві до прийняття Рішення КСУ №6-рп 2007 року та Рішення КСУ № 10-рп/2008 р.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, в даному випадку на момент одержання позивачем у 2007 році та у 2008 році щорічної допомоги на оздоровлення існувала колізія нормативно-правових актів, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розміри зазначеної допомоги.

Залишилося поза увагою суду, чи можна вважати реалізованим позивачем право на одержання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у разі виплати йому цього виду допомоги у повному розмірі, визначеному з урахуванням положень Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікта Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

На період виникнення правовідносин в цій справі були наявні закони, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача із виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської ЧАЕС за 2007 та 2008 роки в розмірах, встановлених відповідно до положень Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікта Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, не можна визнати неправомірними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати в цій частині.

Позовні вимоги позивачки, що до стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік необхідно задовольнити, оскільки на момент здійснення виплати позивачу, а саме 09.10.2009 року, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 вже існувало, а отже відповідач здійснив виплату у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, не виконав взяті державою зобовязання, порушив права позивача.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними щодо невиплати допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції мав визнати такі дії незаконними і зобов'язати відповідачів провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради задовольнити частково.

Змінити рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2010 року, виклавши резолютивну частину у наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області неправомірними та зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням виплачених коштів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік".

Постанова набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді