Справа № 826/3394/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2015 р. м. Київ К/800/40495/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - Ружицького О. А.,

представника відповідача - Ресенчука В. М.,

представника третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" - Бачинської О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка" до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Вімм-Білль-Данн Україна", ОСОБА_7 про скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Славянка" звернулося з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04 грудня 2013 року, прийняте за результатами розгляду заявки № m 2012 11641 від 10 липня 2012 року; зобов'язати відповідача відновити діловодство та повторно розглянути питання про реєстрацію знака за заявкою № m 2012 11641 від 10 липня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях третя особа - Публічне акціонерне товариство "Вімм-Білль-Данн Україна" просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна", обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 10 липня 2012 року ТОВ «Славянка» подало до Державного підприємства «Український інститут промислової власності» Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України заявку № m 2012 11641 про реєстрацію словесного знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо товарів 29, 31 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

За результатами кваліфікаційної експертизи заявки позивача від 10 липня 2012 року № m 2012 11641 ДП «Український інститут промислової власності» склав висновок від 04 грудня 2013 року № 53266 про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи.

Вказаний висновок від 04 грудня 2013 року № 53266 затверджено Державною службою інтелектуальної власності України 04 грудня 2013 року, що надано йому статусу рішення про відмову в реєстрації знака.

Вважаючи протиправним рішення від 04 грудня 2013 року № 53266 про відмову у реєстрації словесного знака «ІНФОРМАЦІЯ_1», позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з висновку експерта.

Колегія суддів не погоджується з рішеннями судів, оскільки вважає їх передчасними.

Відносини, що виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні, регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Частинами 2, 3 статті 6 цього Закону передбачено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності.

Позначення, вказані в абзацах другому, третьому, четвертому, шостому та сьомому цього пункту, можуть бути внесені до знака як елементи, що не охороняються, якщо вони не займають домінуючого положення в зображенні знака.

Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів (у тому числі спиртів та алкогольних напоїв), що охороняються відповідно до Закону України "Про охорону прав на зазначення походження товарів". Такі позначення можуть бути лише елементами, що не охороняються, знаків осіб, які мають право користуватися вказаними зазначеннями; знаками відповідності (сертифікаційними знаками), зареєстрованими у встановленому порядку.

Відтак, умовою застосування частини 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» є те, що ці позначення можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до вказаного Закону наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 року № 116, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1995 року за № 276/812, затверджено Правила складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Пунктом 4.3. цих Правил регулюються питання проведення експертизи заявки по суті позначення, що заявлено на реєстрацію, зокрема, питання відмови в реєстрації знака з підстав, передбачених частинами 2, 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Пунктом 4.3.1.9. Правил встановлено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Відповідно до підпункту а) пункту 4.3.2.1. Правил згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знак позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг.

Пункти 4.3.2.4. - 4.3.2.6. Правил регулюють питання проведення пошуку тотожних або схожих позначень.

Позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Серед позначень, зазначених в пунктах 4.3.2.1 а), б), в), 4.3.2.2. а) Правил, пошук здійснюється відносно тих позначень, які мають більш ранній пріоритет.

Встановлення однорідності товарів або товарів і послуг. Для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг.

При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Визначення схожості словесних позначень. Словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи.

При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Таким чином, висновок, що ґрунтується лише на підставі звукової (фонетичної), графічної (візуальної) та смислової (семантичної) схожості не може бути достатньою підставою для відмови позивачу у реєстрації знаку.

Між тим, затвердивши висновок експерта, відповідач не перевірив чи ґрунтується він на перевірці всіх обставин, що мають значення для порівняння позначень, зокрема, дослідження роду товарів, їх призначення, виду матеріалу, з якого товари виготовлені, умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Суди першої та апеляційної інстанцій вказані вище обставини не дослідили, оцінку їм не надали, що свідчить про порушення вимогам ст. 11 КАС України.

Разом з цим, суд касаційної інстанції звертає увагу, що «ІНФОРМАЦІЯ_1» «ІНФОРМАЦІЯ_2» очевидно мають різні словесні позначення.

Окрім того, згідно із пунктом 1 статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Установи надсилається заявнику (пункт 3 статті 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Враховуючи, що рішення суб'єкта владних повноважень має узгоджуватись з приписами ст. 2 КАС України, останній, приймаючи рішення на підставі згаданої експертизи, має перевірити її на відповідність об'єктивності та обґрунтованості, оскільки суб'єкт владних повноважень доводить правомірність його прийняття відповідно до ст. 71 КАС України.

Такий обов'язок узгоджується і зі ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» з огляду на те, що відповідач затверджує цей висновок, а відтак несе відповідальність за своє рішення.

Таким чином, висновок судів про виконання відповідачем технічної функції прийняття рішення на підставі висновку експертизи є помилковим.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення є законним і обґрунтованим, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 161 КАС України встановлено, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За приписами статті 163 КАС України мотивувальна частина постанови має містити встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на не правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу позивача слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: