Справа № 808/5846/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року , о 14:20 годині,Справа № 808/5846/14 ДО/808/33/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування»

до державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що на підставі акту перевірки №513/05-15-15-01-00222999 від 16.06.2014 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення №/14337 та №/14336 від 08.08.2014.

В вищевказаному акті перевірки відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача обєкту оподаткування ПДВ операцій з ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» за договором підряду №552-13 від 04.12.2013, оскільки перевіркою ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві встановлено відсутність ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» за місцезнаходженням та по ланцюгу постачання ТОВ «ЮРАЙ» - ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» встановлена нереальність здійснення господарських операцій, а вказаний договір підряду визнано нікчемним; також зроблено висновок про завищення відємного значення обєкту оподаткування ПДВ в межах зазначеного правочину.

З висновком ДПІ позивач не згоден, оскільки у підприємства наявні усі первинні документи бухгалтерського обліку, а нікчемність вказаного договору підряду не встановлена в судовому порядку.

Позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення №/14337 та №/14336 від 08.08.2014.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує й просить його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає з підстав, викладених в запереченнях, зазначивши, що, відповідно до даних АС «Податковий блок» підсистема «Аналітична система», на момент проведення перевірки встановлена розбіжність між сумами податкового кредиту ПАТ «КЗВВ» та податкового зобовязання ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» за січень 2014 року у розмірі 1496070,31 гривень. Дані розбіжності виникли внаслідок внесення ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві до вказаної А системи акту № 160/26-52-22-03/37312719 від 28.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» щодо підтвердження реального здійснення товарності фінансово-господарських операцій із платниками податків за період з 01.01.2014 по 31.01.2014», згідно з яким документально не підтверджена реальність здійснення господарських відносин за період, що перевірявся. Тому у ПАТ «КЗВВ» відсутній обєкт оподаткування ПДВ операцій з ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС». Крім того, до перевірки не надані документи, що свідчать про фінансово-гос-подарські відносини підприємств-покупців: накладні, договори, сертифікати якості ТМЦ, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), банківські виписки, оборотно-сальдова відомість по рахунку 361, документи, підтверджуючі транспортування товару, тощо. Надано до перевірки акт прийому виконаних будівельних робіт №1 від 30.01.2014, оформлений з порушеннями. Просить в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке: судом встановлено, що ДПІ у м. Краматорську проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «КЗВВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарських відносинах з платником податків - ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» за січень 2014 року та подальшої реалізації придбаних ТМЦ, результати якої викладені в акті №513/05-15-15-01-00222999 від 16.06.2014 (т.1 а.с.96-122). Висновками вказаного акту встановлено порушення ПАТ «КЗВВ» пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 ПКУ, а саме: занижено ПДВ на 1496070 гривень за рахунок завищення залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за січень 2014 року у сумі 1286 гривень та заниження суми ПДВ до сплати за відповідний період у сумі 1494784 гривень.

На підставі вищевказаного акту ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення: №/14336 від 08.08.2014, яким ПАТ «КЗВВ» зменшено розмір відємного значення суми ПДВ на 1286 гривень, та № /14337 від 08.08.2014, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість, за основним платежем - на 1496070 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 748035 гривень (а.с.94-95).

Відповідно до пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. А згідно з п. 200.3 вищевказаної статті, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що в періоді, що перевірявся, між позивачем (замовник) та ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» (генпідрядник) було укладено договір підряду №552-13 від 04.12.2013, відповідно до умов якого генпідрядник бере на себе зобовязання на свій ризик виконати роботи з ремонту плит покриття корпусу №1 та посилення фундаменту верстата 1А681 на умовах цього договору за завданням замовника, а замовник зобовязується прийняти роботи та оплатити їх вартість. Обсяг, характер і вартість робіт визначаються кошторисом, специфікацією, а також договірною ціною, які є невідємною частиною договору і підставою для проведення взаємних розрахунків. Обсяги та строки виконання робіт визначаються календарним планом, який також є невідємною частиною договору. Роботи виконуються з матеріалів генпідрядника. Ціна договору визначена в кошторисі, орієнтована вартість робіт складає 13500000 гривень, ПДВ - 2700000 гривень, загальна вартість договору 16200000 гривень (т.1 а.с.15-22). Суму ПДВ за податковою накладною №341 від 30.01.2014, виписаною ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» ПАТ «КЗВВ» за надання послуг: ремонт плит покриття корпусу №1, посилення фундаменту верстату 1А681, на 8976421,86 гривень, ПДВ 1496070,31 гривень, включено позивачем до податкового кредиту відповідного періоду (т.1 а.с.84).

Судом встановлено, що через нестабільне фінансове становище ПАТ «КЗТС» було прийнято рішення перенести строки виконання проекту по посиленню фундаменту верстату 1А681, про що ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» повідомлено листом б/н від 03.03.2014 (т.1 а.с.177).

В акті зазначено, що, "відповідно до даних АС «Податковий блок» підсистеми «Аналітична система», на момент проведення перевірки встановлена розбіжність між сумами податкового кредиту ПАТ «КЗВВ» та податкового зобовязання ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» за січень 2014 року у розмірі 1496070,31 гривень. Дана розбіжність виникла внаслідок внесення ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві до АС «Податковий блок» підсистеми «Аналітична система» акту №160/26-52-22-03/37312719 від 28.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» щодо підтвердження реального здійснення товарності фінансово-господарських операцій із платниками податків за період з 01.01.2014 по 31.01.2014», згідно з яким реальність здійснення господарських відносин в періоді, за який проводилася звірка, документально не підтверджена. Також в акті зазначено, що зустрічну звірку неможливо провести у звязку з тим, що ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» не знаходиться за податковою адресою, стан платникаь - «9» (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням). Звірку проведено в приміщенні ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з урахуванням матеріалів, отриманих від СВ ФР ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (службова записка від № 220/26-52-07 13.03.2014), та матеріалів, отриманих від ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (акт № 211/26-54-22-05/22886866 від 05.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЮРАЙ»), за результатами якої не підтверджено правомірність формування податкового кредиту та податкового зобовязання за період з 01.01.2013 по 31.01.2014.

ДПІ у Деснянському районі у м. Києві актом перевірки №160/26-52-22-03/37312719 від 28.03.2014 не підтверджено реальність здійснення господарської операції у січні 2014 року між ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» та ПАТ «КЗВВ», оскільки по ланцюгу постачання значиться підприємство ТОВ «ЮРАЙ», яке має ознаки фіктивного підприємства. ТОВ «ЮРАЙ» є основним постачальником ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС», обсяг придбання складає 80%. Згідно акту перевірки ДПІ у Оболонському районі у м. Києві №211/26-54-22-05/22889866 від 05.03.2014, ТОВ «ЮРАЙ» має стан «9» (направлено повідомлення за формою №18-ОПП та встановлено відсутність підприємства за місцезнаходженням). По вищезазначеному підприємству податковою інспекцією, де воно значиться на обліку, складено акт перевірки, за результатами якого документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин, тобто фінансово-господарські відносини мають ознаки нереальності здійснення. У звязку з вищевикладеним у ПАТ «КЗВВ» відсутній обєкт оподаткування податком на додану вартість операцій по ланцюгу постачання ТОВ «ЮРАЙ» - ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» - ПАТ «КЗВВ».

Суд не погоджується з вищевказаним висновком, оскільки реальність господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» й виконання ними договору №552-13 від 04.12.2014 підтверджується дослідженими в судовому засіданні та наявними в матеріалах справи документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: актом приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.01.2014 (т.1 а.с.78-82); довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 30.01.2014 (т.1 а.с.83); податковою накладною №341 від 30.01.2014 (т.1 а.с.84); платіжним дорученням №1749 від 31.03.2014 на 987406,4 гривень (т.1 а.с. 85). Зазначені документи містять необхідні для цілей оподаткування відомості про господарську операцію та підтверджують факт її реального виконання.

Також про фактичне виконання господарських операцій за договором підряду №552-13 від 04.12.2014 свідчить виконання інших зобовязань позивача перед генпідрядником: відповідно до абз.3 п.5.1 вищевказаного договору, замовник зобовязаний до початку робіт ознайомити керівника виконавця з інструкцією з охорони праці «Про порядок поведінки на території ПАТ «КЗВВ» працівників інших підприємств, які виконують роботу по договорам, та порядку виконання ними робіт». Так, ОСОБА_1 директора ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» було ознайомлено із вказаною інструкцією, про що свідчить його підпис на аркуші вказаної інструкції (т.1 а.с. 153); відповідно до абз. 16 п. 6.1 вищевказаного договору, генпідрядник зобовязаний використовувати на території замовника машини та механізми, згідно з нормами та вимогами до законодавчо затверджених норм та правил, пересуватись тільки відповідно до визначеного маршруту. Листом б/н від 05.12.2013 позивач надав генпідряднику схему руху вантажного автотранспорту по території ПАТ «КЗВВ» (т.1 а.с.167); відповідно до абз. 17 п. 6.1 генпідрядник зобовязаний оформити персональні тимчасові перепустки на пластикових носіях на право входу працівників підрядника на територію замовника для виконання визначених договором робіт. Листом б/н від 09.12.2013 ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» просило у позивача дозволу на прохід працівників підприємства на територію ПАТ «КЗВВ» на підставі перепусток ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» без оформлення перепусток на пластикових носіях (т.1 а.с.168). Відповідно до п. 3.14 правил пропускного та внутрішньообєктного режиму ПАТ «КЗВВ», за закінченням терміну дії тимчасової перепустки остання підлягає негайному знищенню в порядку, передбаченому п. 3.6 цих правил. Відповідно до п. 3.6., перепустки знищуються впродовж поточного місяця, шляхом, що не допускає їх подальше використання (подрібнення, спалювання, тощо). 26.01.2014 комісією ПАТ «КЗВВ» знищено шляхом спалення журнал обліку транспортних засобів через КПП -2 за грудень 2013 року та книгу обліку перепусток за грудень 2013 року, про що складено акти на знищення документів від 27.01.2014, а 25.02.2014 знищено шляхом спалення журнал обліку транспортних засобів через КПП -2 за січень 2014 року та книгу обліку перепусток за січень 2014 року, про що складено акти на знищення документів від 26.02.2014 (т.1 а.с.252-255).

Також, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що рахунки на компенсацію витраченої під час виконання робіт електроенергії та води ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» не виставлялися, так як не відбувалося оформлення договорів про підключення субабонентів та не встановлювалися окремі лічильники.

Судом встановлено, що ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в якому просило визнати протиправними дії ДПІ у Деснянському районі по проведенню зустрічної звірки ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС», за результатами якої складено акт №160/26-52-22-03/37312719 від 28.03.2014, та дії щодо зміни в АІС "Податковий блок" на підставі вищевказаного акту показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, що задекларовані підприємством в січні 2014 року, й зобов'язати ДПІ вилучити внесену на підставі зазначеного акту в АІС "Податковий блок" інфрмацію.

За результатом розгляду справи в позові було відмовлено, проте Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що ДПІ у Деснянському районі відкликано вищевказаний акт №160/26-52-22-03/37312719 від 28.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» щодо підтвердження реального здійснення товарності фінансово-господарських операцій із платниками податків за період з 01.01.2014 по 31.01.2014» (постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2014 у справі №826/9258/14 (т.1 а.с.223-228).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент укладення вищевказаного договору №552-13 від 04.12.2014, виконання зобовязань за ним та станом на момент судового розгляду справи ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» зареєстровано як юридичну особу (виписка з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №766114 (т.1 а.с. 238-239). ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» перебуває на податковому обліку в ДПІ у Деснянському районі м. Києва, про що свідчить довідка про взяття на облік платника податків №459/18-435 від 16.10.2012, та є платником податку на додану вартість, відповідно до свідоцтва №200078915 (НБ №429169) (т.1 а.с.241-242). Відповідно до довідки з ЄДРПОУ АА №643758, основним видом діяльності підприємства є будівництво житлових і нежитлових будівель; ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» має ліцензію ДАБІ України, серії АЕ №279599, на здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури (за переліком робіт, згідно із додатком до неї) (т.1 а.с.245-246).

Таким чином, на час укладення вищевказаного договору №552-13 від 04.12.2014 ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» було зареєстроване як юридична особа й платник податку на додану вартість та мало всі необхідні ліцензії для здійснення відповідного виду діяльності, а тому позивачем проявлено розумну обережність при виборі контрагенту.

Відповідно до п. 4.5 договору №552-13 від 04.12.2014, остаточну оплату за виконані роботи замовник проводить протягом 90 банківських днів за фактично виконані роботи після здачі робіт в повному обсязі без недоліків та підписання акту форми КБ-2В і отримання рахунку на оплату.

Судом встановлено, що на момент проведення перевірки позивача його заборгованість перед ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» становила 7989015,45 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Із висновку Донецької ТПП №2199/12.12-03 від 06.08.2014 вбачається, що Донецька ТПП вважає дійсним настання обставин непереборної сили (форс-мажорних) з 14.05.2014 для ПАТ «КЗВВ» при здійсненні господарської діяльності на території м. Краматорськ та Донецької області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення грошових зобовязань/податкового боргу (т.1 а.с.248).

Зазначені непереборні обставини настали для ПАТ «КЗВВ» внаслідок артилерійського обстрілу території підприємства. Відповідно до висновку експерта №ЭИ-135 від 21.07.2014, в цеха підприємства влучило 16 артилерійських снарядів (т.2 а.с.1). Таким чином, у звязку з настанням обставин непереборної сили для ПАТ «КЗВВ» граничний термін виконання його зобовязання перед ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» не настав.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в них не були відображені. Вказані ж в актах висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009, «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладанням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України, міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення, підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети, зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України, у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів наявності фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного заволодіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем й ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» правочину.

Суд зазначає, що на даний час у суду відсутні відомості щодо наявності судового рішення, яке б спростовувало факт реальності виконання договорів між позивачем та ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС». Ухвалою суду від 14.04.2015 витребувано у ОУ ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві докази у вигляді письмової інформації щодо стану кримінального провадження №0000036, зареєстрованого відносно посадових осіб ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС». 21.05.2015 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві надало відповідь №2744/9/26540704 від 14.05.2015, відповідно до якої в провадженні СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві вищевказане кримінальне провадження не перебувало і не перебуває (т.2 а.с.103).

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним, виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода між позивачем та ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС» порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямована на заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено без відповідних доказів про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентами що є лише припущенням.

Статтею 20 Податкового кодексу України встановлено, що органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Також суд зазначає, що у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобовязань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але й прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Отже, висновок відповідача про нікчемність укладеного позивачем правочину, зроблений з огляду на діяльність його контрагентів, є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

У позивача як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду даної справи були в наявності всі податкові накладні та інші первинні документи (їх копії наявні в матеріалах справи), які підтверджують факт виконання умов договорів.

Відповідно по п.п. 1.2. п. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення передбачено наступне:

первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що предявлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення операцій і, відповідно, право позивача на включення до складу податкового кредиту та валових витрат відповідних сум по операціям з ТОВ БК «ГЕФЕСТ АЛЬЯНС».

З наведених вище підстав суд доходить висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак про необхідність їх скасування, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 487,20 гривень (платіжне доручення №342112940 від 09.09.2014 (т.1 а.с.9).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені державною податковою інспекцією у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області:

№ /14336 від 08.08.2014, яким ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 1286 (одну тисячу двісті вісімдесят шість) гривень;

№ /14337 від 08.08.2014, яким ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість, за основним платежем - на 1496070 (один мільйон чотириста девяносто шість тисяч сімдесят) гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 748035 (сімсот сорок вісім тисяч тридцять пять) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» судові витрати у розмірі 487 (чотирьохсот вісімдесяти семи) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш