Справа № 804/5228/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 р. Справа № 804/5228/15
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
при секретаріОСОБА_3
представника позивача представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_1 адміністративну справу за адміністративним позовом Приватної виробничо-торгівельної фірми "Кріоліт-Дніпро" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення-рішення винесене не правомірно, у звязку з тим, що господарські операції були реально здійснені та послуги отриманні від контрагента використанні у власній господарській діяльності позивача.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав викладених в ньому та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав просив в задоволенні позову відмовити, надав до суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи, зазначив, що податкове повідомлення-рішення винесене правомірно.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Приватна виробничо-торгівельна фірма «Кріоліт-Дніпро» є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
За результатами перевірки був складений Акт №384/04-64-22-04/21866583 від 20.03.2015 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ПВТФ «Кріоліт-Дніпро» під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «ЗЛК-ПРОДУКТ» за період листопад 2014 року, ПП «ОРІМ» за період жовтень, листопад 2014 року».
На Акт перевірки позивачем були наданні заперечення від 25.03.2015 року вих.№166, відповідно до статті 86 Податкового кодексу України, однак відповідно до листа про надання інформації стосовно розгляду заперечення від 02.04.2015 року №9580/10/04-64-22-04-9 висновки Акту визнанні правомірними, обґрунтованим та такими, що не суперечать вимогам діючого законодавства.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
В ході судового розгляду було встановлено, що відповідачем були дослідженні первинні документи стосовно взаємовідносин між ПП «Орім» та ПВТФ «Кріоліт-Дніпро».
Як вбачається з Акту перевірки та підтверджується матеріалами справи між ПВТФ «Кріоліт-Дніпро» (Замовник) та ПП «Орім» (Виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.09.2014 року за №141, згідно із яким Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги, а Замовник зобовязується прийняти належно надані Виконавцем послуги та оплатити їх на умовах та порядку визначеному даним договором. Згідно із п.1.2. Договору, перелік та вид послуг, зазначаються в Додатках до Договору, які є його невідємною частиною. Пунктом 1.4. сторони узгодили електронний обмін даними, електронний документообіг. Пунктом 4.1. сторони обумовили отримання Замовником від Виконавця актів здачі-прийняття наданих послуг за адресою місцезнаходження офісу представників виконавця у ОСОБА_1, по пр. Кірова, 82Г.
До перевірки позивачем також надані додатки до Договору №141 від 01.09.14р. письмові звіти ПП «ОРІМ» про виконані маркетингові дослідження, згідно умов договору, відповідних додатків, так у жовтні 2014р.: 1.«Отчет о проведенном маркетинговом исследовании «Ситуация на рынке конфет», жовтень 2014р; 2. «Определение относительной динамики продаж продукции в торговой сети ООО «АТБ-Маркет» за жовтень 2014р; 3. «Определение остатков продукции в торговых точках сети ООО «АТБ-Маркет», принимающих участие в исследовании в отчетный период» за жовтень 2014р.; 4. «Определение объемов продаж продукции в торговых точках сети ООО «АТБ-Маркет» в денежном выражении, принимающих участие в исследовании в отчетный период» за жовтень 2014 р.. У листопаді 2014р.: 1.Отчет о проведенном маркетинговом исследовании «Ситуация на рынке конфет», листопад 2014р.; 2. «Определение относительной динамики продаж продукции в торговой сети ООО «АТБ-Маркет» за листопад 2014р.; 3. «Определение объемов продаж продукции в торговых точках сети ООО «АТБ-Маркет» в денежном выражении, принимающих участие в исследовании в отчетный период» за листопад 2014 р.. У вересні 2014р. на виконання умов договору №141 від 01.09.14р. ПП «ОРІМ» також надало позивачу письмові звіти про виконані маркетингові дослідження:1. «Отчет о проведенням опросе потребителей мармелада в городе Днепропетровске», вересень 2014р.; 2. «Определение относительной динамики продаж продукции в торговой сети ООО «АТБ-Маркет» за вересень 2014р.; 3. «Определение объемов продаж продукции в торговых точках сети ООО «АТБ-Маркет» в денежном выражении, принимающих участие в исследовании в отчетный период» за вересень 2014р..
ПП «ОРІМ» на підтвердження виконання умов договору надало позивачу податкові накладні: №36 від 30.09.14р., №317 від 31.10.14р. та №901 від 30.11.14р..
Первинні документи підписані повноважними представниками та скріплені печатками сторін.
Листом від 12.03.15 р. №142 позивач повідомив відповідача, що послуги, отримані від ПП «ОРІМ», відповідно до ст.138 Податкового кодексу України, відображені в складі витрат на збут як витрати на маркетинг, дослідження ринку.
При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.
Так, згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.
Дослідженню підлягають господарські операції, які вчиненні між контрагентами, а саме: ПВТФ «Кріоліт-Дніпро» та ПП «Орім».
Згідно пп.14.1.108 п. 14 ст.14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту податкових накладних в акті перевірки відсутні.
Згідно з приписами підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
На підтвердження використання позивачем в господарській діяльності маркетингових послуг, отриманих від ПП «ОРІМ», позивач повідомив відповідачу листом від 12.03.15 р. №138, що за допомогою маркетингових звітів підприємство щомісяця отримує необхідну інформацію про продаж в кількісних та якісних показниках з різних торгових точках. Дана інформація аналізується та на її основі підтверджується або коригується правильна модель позиціонування продукції на ринку, а також підбираються різні інструменти для утримання лояльності споживачів до продукції компанії в різних регіонах та містах України, копія якого наявна в матеріалах справи.
Згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні, в результаті використання позивачем в господарській діяльності маркетингових послуг, отриманих від ПП «ОРІМ» у вересні, жовтні та листопаді 2014р. зріс обсяг реалізації продукції підприємства у вересні, жовтні та листопаді 2014р. відносно серпня 2014р., що підтверджується бухгалтерською довідкою від 10.04.15р., яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до інформації, яка міститься на стор.13 Акту перевірки ПП «ОРІМ» іп.н.39355541), обліковане в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, вид діяльності - дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки, зареєстрований в ДПІ 20.08.2014р., свідоцтво платника ПДВ з 09.09.2014р. Таким чином, ПП «ОРІМ» на час здійснення оспорюваних господарських операцій мало юридичну та податкову правосуб'єктність.
Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вiд 16.07.1999 № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Суд зауважує, що діючим законодавством не встановлено конкретного переліку документів для підтвердження витрат на маркетинг. Отже, для включення витрат на маркетинг до складу валових витрат та податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, які, зокрема, підтверджують факт отримання маркетингових послуг від іншої особи, а також підтвердження зв'язку понесених витрат із господарською діяльністю платника податку.
Судовим оглядом зазначених первинних документів встановлено, що вони відповідають вимогам, визначеним Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні вiд 16.07.1999 № 996-XIV, складені на паперових носіях та мають необхідні обовязкові реквізити, зміст та обсяг господарських операції.
Також, на підтвердження отримання маркетингових послуг, які використанні позивачем у власній господарський діяльності, позивачем до суду наданні видаткові накладні на виготовлення та поставку нових каталогів продукції, нової пакувальної плівки, нової етикетки, які містіться в матеріалах справи.
Щодо посилання представника відповідача на відсутність складських приміщень, транспортних засобів, відсутність виробничого обладнання у ПП «Орім», для здійснення господарської операції з надання маркетингових послуг, суд зазначає, що такі посилання, як на підставу укладення нереальної угоди, є безпідставним, оскільки надання та отримання маркетингових послуг не потребує від ПП «Орім» наявності складських приміщень, транспортних засобів, виробничого обладнання.
Також, суд зазначає, що відповідно до наданих представником відповідача пояснень, то грошове зобовязання позивачу нараховане податковим органом за жовтень, листопад 2014 року.
Таким чином, позивачем наданні первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції, що не спростовано відповідачем. На час укладання та виконання спірних угод сторони були у належному порядку зареєстровані платниками ПДВ та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Також податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що укладення договору не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обовязків та те, що договір укладено без мети настання реальних наслідків, судових рішень щодо визнання угод недійсними до суду не надано, висновки акту перевірки по ланцюгу постачання не є належним доказом укладення позивачем не реальних угод, а отже доводи податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, що не є підставою для визнання угод недійсними.
Основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії №3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Рішення Європейського суду від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України п.38.
Таким чином, винесене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність його винесення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Приватної виробничо-торгівельної фірми "Кріоліт-Дніпро" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2