Справа № 804/20579/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Товариство з обмеженою відповідальністю фірма Кодаки ЛТД (далі позивач) звернулось до суду з позовом до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому ( з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.05.2015 року) просить:
Представники позивача в судовому засіданні позов з урахуванням зменшення позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав суду пояснення, в яких зазначив, що перевіркою встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод з метою настання реальних наслідків, у зв'язку з тим, що угоди поставки не були фактично підтверджені з контрагентами, яким позивач реалізовував товар, придбаний у ТОВ «Інтервенто», а кошти, які надійшли на рахунок позивача є безповоротною фінансовою допомогою. Щодо заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами відповідач посилається на те, що ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено договір оренди приміщення від 01.01.2013 року за №01/01/13 внаслідок чого виникає обов'язок нараховувати, утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб у більшому розмірі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Згідно п.п.20.1.4 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Також відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно із п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності такої обставини - за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням, якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до п. 78.8 ст. 78 ПК України порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України встановлено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
Згідно із п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.
На підставі направлень від 13.10.2014 року №№ 601, 602, 603, 604, 605 виданих фахівцями Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області відповідно до наказу Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська від 08.10.2014 року №1032 на виконання постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, юриста 1 класу ОСОБА_7 від 12.09.2014 року, проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ фірма "Кодаки ЛТД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 рік.
Перевірку проведено з 13.10.2014 року по 23.10.2014 року. Перевірку було продовжено з 20.10.2014 року на 2 робочих дні та з 22.10.2014 року на 2 робочих дні згідно наказів «Щодо продовження терміну проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ фірма "Кодаки ЛТД" № 1059 від 17.10.2014 року та № 1077 від 21.10.2014 року.
За результатами перевірки складено акт від 30.10.2014 року № 4022/22-05/19156740.
Позаплановою виїзною документальною перевіркою встановлено також такі порушення:
- п. 14.1.27, п. 14.1.36 ст. 14, п. 135.1 п. 135.2 п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 981 124 гривень за 2013 рік;
- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду обєктів нерухомості, інших ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю чи присадибну ділянку), є орендар. Таким чином, підприємством ТОВ фірма "Кодаки ЛТД" недоутримано податку на доходи фізичних осіб в сумі 9982,06 гривень.
Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
За результатами перевірки відповідачем прийняті такі податкові повідомлення-рішення від 26.11.2014 року, які є предметом оскарження:
З приводу порушення щодо заниження податку на прибуток приватних підприємств, викладених в акті перевірки зазначено про завищення задекларованих ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД показників за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у рядку 02 Декларації «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) на загальну суму 4266489 гривень. Цей факт встановлено на підставі таких документів: договори з покупцями, рахунки-фактури, накладні, рахунки, банківські виписки, журнал-ордер відомість рахунків 361 «розрахунки з вітчизняними покупцями», 70 «Дохід від реалізації товарів» та інших документів.
Крім того, з акту перевірки від 30.10.2014 року №4022/22-05/19156740 вбачається, що порушення встановлено за рахунок взаємовідносин з підприємствами в частині реалізації на їх адресу товару (труби в асортименті, пігмент фталоціаніновий, емалі, масла моторного, шпал деревяних просочених, автошин та інші) фінансово-господарська діяльність яких здійснюється поза межами правового поля, а також не встановлено фактичного придбання товару у ТОВ «Інтервенто», який реалізовувався покупцям, що свідчить про не реальність здійснення господарських відносин. У наданих до перевірки видаткових накладних встановлено відсутність необхідних реквізитів на первинному документі, а саме відсутність інформації стосовно посади отримувача товару.
Фактичною підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань стали висновки відповідача про вчинення позивачем з ТОВ «Інтервенто» правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки вказані правочини, на думку відповідача, є нікчемними.
Нормами статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з ч.1 статті 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦКУ.
Частиною 1 ст. 203 ЦКУ встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦКУ правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 228 ЦК України передбачено: правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Разом з тим, висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній частині судового рішення.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що нікчемними правочинами, які порушують публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК України, є:
1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;
2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочини, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.
Акт перевірки від 30.10.2014 року № 4022/22-05/19156740 не тільки не містить посилань про вину позивача, яка виразилася в намірі позивача порушити публічний порядок, а й не доводить умислу ТОВ "Кодаки ЛТД" на порушення публічного порядку, не містить посилань і на обставину в чому таке порушення полягає.
Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктивності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину може ухвалюватись судове рішення.
Отже, відповідач, зробивши висновок у акті від 30.10.2014 року № 4022/22-05/19156740 про нікчемність правочинів, не міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини очевидно суперечить інтересам держави, не підкріплені належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх такими або вироком суду відносно посадових осіб позивача, який би свідчив про наявність умислу у діях посадових осіб позивача на порушення публічного порядку.
Окремо суд зазначає про таке. За змістом ст.215 ЦК України нікчемним правочином визнається лише той правочин, недійсність якого встановлена законом. У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зокрема, ст.228 ЦК України (в редакції чинній з 01.01.2011р.) визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, тобто такий який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним, а відтак визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ч.3 ст.228 ЦК України правочин, при здійсненні якого недодержуються вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, може бути визнаний недійсним судом.
З наведених приписів слідує, що законодавець з 01.01.2011 року виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних, тобто таких, які можуть бути визнані недійсними виключно судом.
Фактів спрямованості правочину між позивачем та його контрагентом на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, податковим органом в ході перевірки не досліджувалось та в акті перевірки не наводиться. Рішення суду про визнання зазначеного правочину недійсним через недодержання вимог щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, моральним засадам, податковим органом до суду не надано, в акті перевірки про наявність такого рішення не зазначено.
Зазначаючи про неспрямованість правочинів позивача з ТОВ «Інтервенто» та підприємцями-покупцями на реальне настання правових наслідків, відповідачем не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом.
Суд зазначає, що у відповідності до ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом України та іншими законами і нормативними актами.
У той же час, як встановлено судовим розглядом та підтверджено матеріалами справи, орган податкової служби при складанні акту самостійно, поза судової процедури, визнав правочини, укладені позивачем, нікчемними.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10 процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Також у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Під час розгляду справи судом зясовано, що ТОВ «Інтервенто» (продавець) з ТОВ «Кодаки ЛТД» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №03-12-12 від 03.02.2012 року, згідно умов якого продавець зобовязаний передати у власність, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар, кількість, найменування та ціна визначаються сторонами у видаткових накладних, які є невідємними частинами договору. Згідно п. 4.2 договору загальна сума договору складає суму всіх накладних на прийняття-передачу товару. Відповідно п. 3.1 договору товар постачається покупцю партіями, відповідно до видаткових накладних. Пунктом 3.2 договору право власності на товар переходить від продавця до покупця на складі продавця за адресою: Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 147 з моменту підписання сторонами накладної на приймання-передачу товару. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Інтервенто» поставлено товар (технологічне обладнання та кухонне приладдя в асортименті, а саме :
- протягом 2013 року 5167 одиниць на загальну суму 5 663 902,64 грн., в тому числі ПДВ 943 983,77 грн.;
- січня 2014 року 92 одиниці на загальну суму 72 742,25 грн., в тому числі ПДВ 12 123,70 грн.
Факт укладення договору та його виконання обома сторонами підтверджується фактичними обставинами по справі, зокрема, первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій, а саме:
-видатковими накладними: від 03.01.2013 року №03-01, від 14.01.2013 року №14-01, від 24.01.2013 року №24-01, від 31.01.2013 року №31-01, від 11.02.2013 року №11-02, від 20.02.2013 року №20-02, від 01.03.2013 року №01-03, від 11.03.2013 року №11-03, від 21.03.2013 року №21-03, від 01.04.2013 року №01-04, від 11.04.2013 року №11-04, від 22.04.2013 року №ИН-0000001, від 08.05.2013 року №8-05-1, від 13.05.2013 року №13-05, від 23.05.2013 року №23-05, від 03.06.2013 року №03-06, від 13.06.2013 року №13-06, від 25.06.2013 року №25-06, від 03.07.2013 року №03-07, від 15.07.2013 року №15-07, від 22.07.2013 року №22-07, від 25.07.2013 року №25-07, від 05.08.2013 року №05-08, від 15.08.2013 року №15-08, від 27.08.2013 року №27-08, від 30.08.2013 року №30-08, від 05.09.2013 року №05-09, від 11.09.2013 року №11-09, від 18.09.2013 року №18-09, від 30.09.2013 року №30-09, від 07.10.2013 року №07-10, від 14.10.2013 року №14-10, від 24.10.2013 року №24-10, від 06.11.2013 року №06-11, від 25.11.2013 року №25-11, від 04.12.2013 року №04-12, від 16.12.2013 року №16-12;
-рахунками-фактури:від 31.12.2012 року №31-12, від 14.01.2013 року №14-01, від 24.01.2013 року №24-01, від 31.01.2013 року №31-01, від 11.02.2013 року №11-02, від 20.02.2013 року №20-02, від 01.03.2013 року №01-03, від 11.03.2013 року №11-03, від 21.03.2013 року №21-03, від 01.04.2013 року №01-04, від 11.04.2013 року №11-04, від 22.04.2013 року №22-04, від 08.05.2013 року №08-05-1, від 13.05.2013 року №13-05, від 23.05.2013 року №23-05, від 03.06.2013 року №03-06, від 13.06.2013 року №13-06, від 25.06.2013 року №25-06, від 03.07.2013 року №03-07, від 15.07.2013 року №15-07, від 25.07.2013 року №25-07, від 05.08.2013 року №05-08, від 15.08.2013 року №15-08, від 27.08.2013 року №27-08, від 30.08.2013 року №30-08, від 05.09.2013 року №05-09, від 11.09.2013 року №11-09, від 18.09.2013 року №18-09, від 30.09.2013 року №30-09, від 07.10.2013 року №07-10, від 14.10.2013 року №14-10, від 24.10.2013 року №24-10, від 06.11.2013 року №06-11, від 25.11.2013 року №25-11, від 04.12.2013 року №04-12, від 16.12.2013 року №16-12;
-товарно-транспортними накладними: 03.01.2013 року № 04, від 14.01.2013 року №05, від 24.01.2013 року №06, від 31.01.2013 року №07, від 11.02.2013 року №08, від 20.02.2013 року №09, від 01.03.2013 року №10, від 11.03.2013 року №11, від 21.03.2013 року №12, від 01.04.2013 року №13, від 11.04.2013 року №14, від 22.04.2013 року №15, від 08.05.2013 року №16, від 13.05.2013 року №17, від 23.05.2013 року №18, від 03.06.2013 року №19, від 13.06.2013 року №20, від 25.06.2013 року №21, від 03.07.2013 року №22, від 15.07.2013 року №23, від 22.07.2013 року №24, від 25.07.2013 року №25, від 05.08.2013 року №26, від 15.08.2013 року №27, від 27.08.2013 року №28, від 30.08.2013 року №29, від 05.09.2013 року №30, від 11.09.2013 року №31, від 18.09.2013 року №32, від 30.09.2013 року №33, від 07.10.2013 року №34, від 14.10.2013 року №35, від 24.10.2013 року №36, від 06.11.2013 року №37, від 25.11.2013 року №38, від 04.12.2013 року №39, від 16.12.2013 року №40;
Транспортування товару здійснювалося автомобілем MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 13.11.2012 року ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області. Зазначений транспортний засіб перебуває в оренді у ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД за договором оренди (найму) транспортного засобу від 03.01.2012 року та від 13.03.2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_8 наймодавець здає транспортний засіб ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД в оренду для господарської діяльності терміном до 13.03.2018 року. Вартість оренди щорічно складає 1200 гривень.
Внаслідок вищевказаного, не виявлено фактичного отримання ТМЦ від ТОВ «Інтервенто», а отже і подальшу реалізацію придбаного товару у даного контрагента; належним чином складених первинних документів, по яких відбувався би рух товару від продавця (постачальника) до покупця. Ці порушення є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій, юридичну дефектність первинних документів складених від імені ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД на адресу ТОВ «Інтервенто».
Позивач у письмових поясненнях не погодився з доводами відповідача щодо кримінального провадження за фактом злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України, зазначивши, що жодних доказів щодо набрання законної сили вироку суду в акті перевірки не зазначено та не було надано під час розгляду справи.
Відповідно до нотаріально засвідченої копії пояснень директора ТОВ «Інтервенто» ОСОБА_10 всі фінансово-господарські операції ТОВ «Інтервенто» з постачальниками та покупцями відбувались на підставі укладених та підписаних ним особисто та представниками контрагентів господарських договорів.
На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили (п. 86.9 Податкового кодексу України).
Щодо посилань відповідача на порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва відносно контрагента позивача за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою ст. 205 Кримінального кодексу України, не може бути доказом на спростування факту реального виконання господарської операції, оскільки постанова не містить жодного посилання на господарські відносини з позивачем, або на рішення суду, яким договір, укладений між ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД та ТОВ «Інтервенто» визнано нікчемним.
Порушення кримінального провадження відносно контрагента позивача не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб. Доказів набрання законної сили вироку суду під час розгляду справи сторонами не надавалось.
Крім того, відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
Судом встановлено, що факт укладення договору та його виконання обома сторонами підтверджується, первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій, зокрема: податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями та товарно-транспортними накладними, які були досліджені судом під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Отже, первинні документи ТОВ «Кодаки ЛТД» та ТОВ «Інтервенто» відповідають вищепереліченим вимогам, містять всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, зазначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що позивач виконав вимоги зазначених законів і правомірно на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів) відобразив у даних податкового обліку операції із контрагентами, яким ТОВ «Кодаки» ЛТД реалізовувало товар, придбаний у ТОВ «Інтервенто».
Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх «фіктивні» відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності ТОВ фірма «Кодаки» ЛТД і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
У відповідності до п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безповоротна фінансова допомога - це сума коштів передана платнику податків згідно з договорам дарування, іншими подібними договорами або без укладання таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків проведення такої основної суми, за винятком кредиторів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів умовно нарахованих на суму повторної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки НБУ, нарахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України до складу інших доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Підтвердженням факту виконання договору оренди № 01/01/13 від 01.01.2013 року свідчать досліджені в судовому засіданні копії таких документів:
-акту прийняття-передачі майна за договором оренди №01/01/13 від 01.01.2013 року від 09.01.2013 року.
Відповідно п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, крім іншого, з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті.
Згідно п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі.
Положеннями ПК України передбачено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Доказів інших звичайних цін на момент договірних відносин позивача та ФОП ОСОБА_6 суду не надано.
З висновків акту перевірки встановлено, що за період з січня 2013 року по липень 2014 року підприємством була виплачена сума орендної плати за здачу приміщення для здійснення фінансово-господатської діяльності.
Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 170.1.2 пункту 170.1 статті 171 ПК України передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою неру Пунктом 171.1 статті 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Згідно з пунктом 176.2 статті 172 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Пунктом 177.8 статті 177 ПК України визначає, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.
З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що позивач сплачував орендодавцю приміщення фізичній особі орендну плату у відповідності з розмірами і строками, визначеними договором. Під час здійснення орендних платежів, позивач, як податковий агент, утримував з них податок з доходів фізичних осіб, який перераховував до Державного бюджету. Податок розраховувався у розмірі, визначеному законодавством від обєкта оподаткування, визначеного відповідно до вимог ст. 135 ПК України.
Правовідносини позивача з ФОП ОСОБА_6 договірні та регулюються умовами, визначеними безпосередньо в договорі оренди. Відповідач не надав доказів щодо формування звичайної ціни у інших розмірах. Крім того, податковим органом взято до уваги рішення Дніпропетровської міської ради від 26.12.2013 року №6/30 та від 27.11.2013 року №6/43 про затвердження мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб, однак предметом перевірки є господарські відносини між фізичною та юридичною особою.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищенаведені обставини та зазначені норми законодавства, суд вважає, що позивачем у даній справі було правомірно сформовані податкові зобов'язання із врахуванням господарських операцій із ТОВ «Інтервенто», ФОП ОСОБА_6 та іншими фізичними та юридичними особи, яким товар реалізовувався.
За таких обставин, висновки податкового органу про порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у 2013 році в розмірі 170491 грн. (сума, що підлягає розгляду після досягнення сторонами податкового компромісу), порушення п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 ПК України, в результаті чого недоутримано податку на доходи фізичних осіб в сумі 9982,06 грн., є такими, що суперечать встановленим по справі обставинам.
Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодуванню із Державного бюджету України на користь ТОВ фірма Кодаки» ЛТД підлягає частина здійснених ним і документально підтверджених судових витрат у розмірі 413 грн. 92 копійок.
Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки ЛТД» здійснені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 413 грн. 92 копійок.
У задоволеннні інших позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 червня 2015 року.

Суддя В.В ОСОБА_1