Справа № 804/2084/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 р. Справа № 804/2084/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування рішень
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_1;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_2;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_4
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 року № НОМЕР_5.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно дійшов до висновку про не підтвердження позивачем задекларованих валових витрат за 2011 рік, які відображено у податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та завищення позивачем податкового кредиту за 2011 рік, оскільки позивачем надавалися всі первинні документи, які підтверджують задекларовані витрати за 2011 рік: договори, видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), платіжні доручення. Також відповідач дійшов до безпідставно висновку про не підтвердження позивачем включення до складу витрат документально не підтверджених витрат на оплату праці за період 2012 -2013 роки, оскільки позивач у вказаний період мав найманих працівників та виплачував їм заробітну плату; факт наявності найманих працівників підтверджується трудовими договорами, які зареєстровані у центрі зайнятості, факт виплати заробітної плати підтверджується відомостями про нарахування та виплату заробітної плати. Також позивач наголошує на тому, що господарські операції між ним та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» були реальними, оскільки факт виконання договорів підтверджується видатковими, податковими накладними; позивач використав товару отримані від ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» у власній господарській діяльності, що підтверджується актами списання товарно-матеріальних цінностей. Позивач вказує на те, що відповідач протиправно вважає визначеним та узгодженим грошове зобовязання на суму 32 040,00 грн. згідно ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року, оскільки на підставі вказаного акту перевірки податковим органом не прийнялося податкове повідомлення рішення, а тому у позивача не виникло грошового зобовязання у розумінні Податкового кодексу України, яке підлягає сплаті. За вказаних обставин відповідач без відповідних правових підстав нарахував штраф за затримку сплати грошового зобовязання у розмірі 32 040,00 грн.
Ухвалою суду від 02.02.2015 року відкрито провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, а також надав суду письмові пояснення, у яких зазначив про те, що вважає протиправними податкові повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 в частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій згідно ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань за податковим деклараціями з ПДВ за періоди з серпня 2012 року по травень 2013 року та жовтень 2013 року. В іншій частині податкові повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 позивач не оспорює.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, вказуючи на те, що оскаржувані рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивачем до перевірки та під час перевірки не надано первинних документів, які б підтверджували задекларовані валові витрати за 2011 рік, які відображено у податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік. Оскільки позивачем не надано до перевірки первинних документів, то позивач також дійшов до висновку про завищення позивачем податкового кредиту за 2011 рік. Позивач також не підтвердив правомірність включення до складу валових витрат витрати на оплату праці за період 2012 -2013 роки, оскільки не надав до перевірки первинних документів, які б це підтверджували. Господарські операції між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» не спрямовані на настання реальних правових наслідків, оскільки контрагенти позивача порушують податкову дисципліну та не знаходяться за юридичною адресою, правочини укладені контрагентами позивача визнані недійсними податковим органом, позивачем не надано до перевірки видаткових та товарно-транспортних накладних, ТОВ «Стандарт Агро-Буд» згідно даних досудового розслідування створено як фіктивне підприємство. Також відповідач вказує на те, що позивач у встановлений строк не сплатив узгоджені грошові зобовязання з ПДВ згідно податкового повідомлення рішення від 27.09.2011 року № НОМЕР_6, ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та податкових декларації з ПДВ за періоди жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень грудень 2012 року, січень-травень, жовтень 2013 року, внаслідок чого відповідачем нараховано штрафні (фінансові) санкції згідно п.126.1 ст. 125 ПК України.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
З 22.07.2014 року по 04.08.2014 року позивачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
- не надання позивачем податковому органу оригіналів документів за перевіряє мий період при здійсненні податкового контролю (первинні документи, книга обліку доходів і витрат);
- заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2011-2013 роки на суму 411 932,28 грн.;
- заниження єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 77 211,01 грн.;
- несвоєчасна сплата позивачем узгоджених податкових зобовязань з ПДВ згідно податкового повідомлення рішення від 27.09.2011 року № НОМЕР_6, ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та податкових декларації з ПДВ за періоди жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень грудень 2012 року, січень-травень, жовтень 2013 року;
- заниження ПДВ за період з 2011-2013 роки на суму 567 702,64 грн. (сума 305 122,00 грн. ПДВ не нарахована згідно статті 102 ПК України через сплив строку давності), у звязку з чим нараховано суму ПДВ за період з 01.08.2011 року по 31.12.2013 року на суму 262 580,64 грн.;
Висновки акту перевірки обґрунтовані наступним:
- позивачем до перевірки та під час перевірки не надано первинних документів, які б підтверджували задекларовані валові витрати за 2011 рік, які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік. Оскільки позивачем не надано до перевірки первинних документів, то позивач також дійшов до висновку про завищення позивачем податкового кредиту за 2011 рік.
- позивач також не підтвердив правомірність включення до складу валових витрат витрати на оплату праці за період 2012 -2013 роки, оскільки не надав до перевірки первинних документів, які б це підтверджували.
- господарські операції між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» не спрямовані на настання реальних правових наслідків, оскільки контрагенти позивача порушують податкову дисципліну та не знаходяться за юридичною адресою, правочини укладені контрагентами позивача визнані недійсними податковим органом, позивачем не надано до перевірки видаткових та товарно-транспортних накладних, ТОВ «Стандарт Агро-Буд» згідно даних досудового розслідування створено як фіктивне підприємство.
- позивач у встановлений строк не сплатив узгоджені грошові зобовязання з ПДВ згідно податкового повідомлення рішення від 27.09.2011 року № НОМЕР_6, ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та податкових декларації з ПДВ за періоди жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень грудень 2012 року, січень-травень, жовтень 2013 року, внаслідок чого відповідачем нараховано штрафні (фінансові) санкції згідно п.126.1 ст. 125 ПК України.
За наслідками перевірки відповідачем прийнято на направлено позивачу:
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_1, яким збільшено суми грошового зобовязання з ПДВ на суму 262 580,64 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 65 645,16 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7 147,06 грн. за затримку на 30 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобовязання;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 11 239,41 грн. за затримку на 121 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобовязання;
- податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 411 932,28 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 102 983,07 грн.;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 року № НОМЕР_5, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 9864,95 грн.
Щодо доводів відповідача стосовно не надання позивачем до перевірки первинних документів, які б підтверджували валові витрати за 2011 рік, які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та у звязку з цим завищення позивачем податкового кредиту за 2011 рік, то суд зазначає наступне.
Судом на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та додатку № 7 до неї встановлено, що позивач у 2011 році задекларував витрати, які повязані із господарською діяльністю, на суму 2 398 291,83 грн., в т.ч. вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 2 333 331,58 грн. та інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 40 791,50 грн.
Факт надання позивачем відповідачу до перевірки первинних документів в т.ч. і за 2011 рік підтверджується описом документів наданих на перевірку позивачем, копія якого міститься у матеріалах справи, та який підписаний працівником відповідача ОСОБА_5, яка згідно акту перевірки провадила останню.
Статтею 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Згідно із п. п. 85.2, 85.4 та 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірки платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
У пункті 85.6 ст. 85 ПК України зазначено про те, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Судом встановлено, що відповідачем не складався акт про відмову у наданні документів за 2011 рік згідно п. 85.6 ст. 85 ПК України, оскільки останнім не надано суду копію вказано акту.
Згідно п.172.2 та п.172.3 ст. 172 ПК України об'єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців, крім тих що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
У матеріалах справи містяться первинні документи (договори, видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), платіжні доручення, які підтверджують факт правомірності формування позивачем валових витрат у 2011 року, які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, та податкового кредиту у 2011 році.
У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано доказів не відповідності первинних документів, на підставі яких сформовано валові витрати та податковий кредит у 2011 році, вимогами чинного законодавства України.
Щодо доводів відповідача стосовно не підтвердження позивачем правомірності включення до складу валових витрат витрати на оплату праці за період 2012 -2013 роки, то суд зазначає наступне.
Судом на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 роки та додатків № 7 до них встановлено, що позивач у 2012 та 2013 роках декларував витрати на оплату праці та нарахування заробітної плати у розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно.
Судом встановлено, що позивач у 2012 -2013 роках мав найманих працівників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що підтверджується копіями трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, які зареєстровано у Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя, та копії яких містяться у матеріалах справи.
Факт нарахування та виплати заробітної плати вказаним працівникам протягом 2012-2013 років розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно підтверджується копіями відомостей нарахування та виплати заробітної плати за 2012-2013 роки вказаним вище працівникам позивача.
Згідно п.172.2 та п.172.3 ст. 172 ПК України об'єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців, крім тих що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
За вказаних обставин позивач правомірно включив до валових витрат витрати на виплату та нарахування заробітної плати найманим працівникам у 2012 та 2013 роках розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно.
Щодо доводів відповідача стосовно безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд», та у звязку з цим завищення податкового кредиту у розмірі 76 481,49 грн. та 31 671,32 грн. відповідно, то суд зазначає наступне.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосубєктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення звязку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Також у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обовязковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) право чинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочини укладені позивачем з ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» є нікчемними через те, що за ланцюгом між попередніми контрагентами ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» правочини визнані податковим органом нікчемними, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Крім того, відповідач не надав суду беззаперечних доказів того, що не виконання контрагентами ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» своїх договірних зобовязань, мало наслідком безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «Віп-Союз», ТОВ «Стандарт Агро-Буд»
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, вчинені ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» (аналогічну позицію займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009 року, номер судового рішення в ЄДРСР 3060678) та не знаходження ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» за юридичною адресою.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд».
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» укладено договір поставки № 011109 від 01.09.2011 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Віп-Союз» зобовязувались поставити товари, а позивач зобовязався їх оплатити.
Між позивачем та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» укладено договір поставки № ЗП-0106/1 від 01.06.2012 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Стандарт Агро-Буд» зобовязувались поставити товари, а позивач зобовязався їх оплатити.
Факт поставки ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» позивачу товарів підтверджується прибутковими накладними, копії яких знаходяться у матеріалах справи.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Судом встановлено, що ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» виписали позивачу податкові накладні, копії яких знаходяться у матеріалах справи, та які оформлені у відповідності до норм Податкового кодексу України.
У відповідності до відомостей з офіційного сайту Державної фіскальної служби України свідоцтво платників ПДВ ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» анульовано 14.05.2012 року та 25.04.2013 року відповідно.
Тобто станом на день здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» були платниками ПДВ та вправі були виписувати податкові накладні.
Судом на підставі спеціального витягу з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «Віп-Союз» припинено як юридична особа 30.08.2012 року у звязку з визнанням банкрутом.
Судом на підставі спеціального витягу з ЄДРПОУ встановлено, що ТОВ «Стандарт Агро-Буд» є реєстрованою юридичною особою.
Тобто на момент здійснення з позивачем господарських ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» булои юридичними особами.
Позивачем не надано суду доказів транспортування товарів від ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» до позивача.
Однак судом встановлено, що товар отриманий позивачем від ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» був використаний позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується актами списання товарно-матеріальних цінностей, копії яких містяться у матеріалах справи.
Судом на підставі спеціального витягу з ЄДРПОУ, який міститься у матеріалах справи, встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт.
Факт наявності у позивача вантажного автомобільного транспорту підтверджується копіями двох тимчасових реєстраційних талонів, які містяться у матеріалах справи.
Також судом встановлено, що позивач має у користуванні з 2011 по 2013 роки гаражі, склади, магазини та блок-заправку, що підтверджується копіями договорів оренди від 01.01.2011 року та від 02.07.2013 року, копії яких містяться у матеріалах справи.
Враховуючи те, що товар отриманий позивачем від ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» становив паливно-мастильні матеріали та запасні частини для транспортних засобів, то придбання вказаних товарів повязане із господарською діяльністю позивача вантажний автомобільний транспорт.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 № 375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.
На підставі викладеного судом встановлено рух активів від ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» до позивача за договорами поставки.
На підставі викладеного податкові повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_1 та від 29.08.2014 року № НОМЕР_4 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника відповідача, позивачу нараховано суму єдиного внеску та штрафні санкцій за його не сплату, оскільки відповідач не визнав витрати сформовані позивачем за 2011 рік, а також 2012 та 2013 рік ( в частині витрат на оплату праці найманих працівників).
Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У відповідності до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Судом під час розгляду справи встановлено правомірність формування позивачаем валових витрат у 2011 році та правомірність формування позивачем витрат на оплату праці у 2012 та 2013 роках .
Щодо нарахування відповідачем штрафних (фінансових) санкції за не сплату узгоджених грошових зобовязань з ПДВ згідно податкового повідомлення рішення від 27.09.2011 року № НОМЕР_6, ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та податкових декларації з ПДВ за періоди жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень грудень 2012 року, січень-травень, жовтень 2013 року, то суд зазначає наступне.
У відповідності до п.126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом на підставі письмових пояснень позивача встановлено, що останній вважає протиправними податкові повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 в частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій згідно ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року та за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань за податковим деклараціями з ПДВ за періоди з серпня 2012 року по травень 2013 року та жовтень 2013 року. В іншій частині податкові повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 позивач не оспорює
Судом встановлено, що відповідач застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції за факт не сплати грошового зобовязання у сумі 32 040,00 грн., яке визначено у ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року.
Відповідачем та ДПІ у Хортинському р-ні. м Запоріжжя не надано на запити суду копію ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року, що складено ДПІ у Хортинському р-ні. м Запоріжжя.
Судом на підставі інформації отриманої від відповідача встановлено, що податкове повідомлення рішення на підставі ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року не приймалось; відповідач обліковує суму грошового зобовязання у розмірі 32 040,00 грн., яке визначено у висновках вказаного акту перевірки, в картці особового рахунку позивача.
Згідно п.14.1.39 ст.14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У відповідності до п.58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Таким чином, сума грошового зобовязання визначається податковим органом лише у податкову повідомленні рішенні.
Сума, яка вказана податковим органом у акті перевірки не є грошовим зобовязанням, яке визначено податковим органом та яке є обовязковим до сплати.
До моменту винесення податкового повідомлення рішення та його узгодження у встановленому законодавством порядку у платника податків відсутній обовязок щодо сплати грошового зобовязання, яке вказано податковим органом у висновках акту перевірки.
За вказаних обставин відповідач протиправно нараховував штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну сплату грошового зобовязання згідно ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року у розмірі 32 040,00 грн.
Отже, податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_2 є частково протиправним та підлягає скасуванню на суму 28,63 грн., а податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 на суму 6350,74 грн.
Також відповідач протиправно визначав в якості джерела сплати грошового зобовязання уточнюючи розрахунки до декларацій з ПДВ, оскільки згідно п.87.1, 87.2 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів; Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту; сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Таким чином, ПК України не передбачено в якості джерела сплати грошового зобовязання платником податку подання ним уточнюючого розрахунку до податкової декларації.
Суд зазначає, що платник податків подаючи уточнюючий розрахунок до податкової декларації реалізує своє право передбачене статтею 50 ПК України на внесення змін до податкової звітності. В даному випадку не відбувається погашення грошового зобовязання, яке визначено у податковій декларації, а лише відбувається його уточнення.
Судом також встановлено, що позивач у період з серпня 2012 року по травень 2013 року та у жовтні 2013 року не декларував суму ПДВ, яка б перевищувала суму 32 040,00 грн., яка визначена у ОСОБА_2 камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 року.
За вказаних обставин відповідач протиправно у відповідності до вимог п.87.9 ст.87 ПК України спрямовував поточні платежі з ПДВ, які здійснював позивач на погашення податквоого боргу останнього у розмірі 32 040,00 грн., який виник у минулих періодах.
За вказаних обставин відповідач протиправно нарахував штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобовязань з ПДВ за періоди з серпня 2012 року по травень 2013 року та жовтень 2013 року.
Таким чином, податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7674,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в іншій частині оскаржуване податкове повідомлення рішення є правомірним.
Податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_2 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1273,68 грн.; в іншій частині оскаржуване податкове повідомлення рішення є правомірним.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивач під час подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1705,20 грн.
Отже, сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу становить 1658,87 грн.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_1 та податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № 000984170 Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_2 Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1273,68 грн.;
Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 року № НОМЕР_3 Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7674,70грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_12 судовий збір у розмірі 1658,87 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 25 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 25.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_13