Справа № 2а-9643/12/1370
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року Справа № 2а-9643/12/1370

12 год. 43 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від прокуратури ОСОБА_5,

від третьої особи 1 ОСОБА_6,

від третіх осіб 2, 3 не прибули,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Жовківської міжрайонної державної фінансової інспекції, за участю прокуратури м. Львова, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Буд", приватне підприємство "Львівметалбуд", ОСОБА_7, про визнання протиправними дій та скасування вимоги.

Суть спору.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області (далі позивач, Управління) з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Жовківської міжрайонної державної фінансової інспекції (далі відповідач, Інспекція), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Буд" (далі третя особа 1), приватне підприємство "Львівметалбуд" (далі третя особа 2), ОСОБА_7 (далі третя особа 3) в якому, з врахуванням ухвали щодо вирішення питання про обєднання справ від 11.02.2014 року у справі № 813/9254/13-а /Т.І а.с.133/ та заяви про уточнення позовних вимог /Т. IV/, просить:

- визнати неправомірними дії контролюючих органів (відповідачів) та головного контролера-ревізора КРВ у Камянка-Бузькому районі Львівської області ОСОБА_4 при проведенні перевірки управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області;

- визнати вимогу від 12.07.2011 року № 30-15/672, надіслану КРВ у Камянка-Бузькому районі Львівської області управлінню Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області за результатами планової ревізії, складеної на підставі акта ревізії від 06.06.2011 року № 30-38/27 протиправною та скасувати її.

Позовні вимоги мотивовано тим, що працівники державної фінансової інспекції при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі вчиняли неправомірні дії, зокрема: головним контролером-ревізором ОСОБА_4 не предявлено направлення з продовженням строку ревізії; Інспекцією проведено перевірку вдруге частково за той самий період, що вже перевірений, згідно з актом перевірки від 21.03.2008 року, та порушень не було виявлено /Т.І а.с.17-33/; в констатуючій частині акту не зазначено вибірковим чи суцільним способом проведено ревізію; перевірку проведено без участі підрядника, організації, яка здійснювала авторський нагляд, технічний нагляд. З позиції позивача вимога Інспекції про усунення фінансових порушень з цих підстав є необґрунтованою, а також тому, що при проведенні ревізії та складанні акту Інспекцією не взято до уваги Методичні рекомендації з проведення контроль-ревізійною службою ревізії використання коштів на будівництво, затверджених наказом ГоловКРУ від 27.02.2009 року № 39, де зазначено, що динамічна договірна ціна (приблизний кошторис) установлюється відкрито і може уточнюватися протягом всього строку виконання будівельних робіт. За динамічної договірної ціни вартість прямих витрат при взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт визначається на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів. Також, всупереч цьому наказу не враховано, що незалежно від виду договірної ціни замовник оплачує генпідряднику вартість робіт, виконаних субпідрядником, у розмірі, що не перевищує вартість робіт, зазначену в акті виконаних робіт, підписаному генпідрядником і субпідрядником.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позов.

Представник прокуратури підтримав правову позицію відповідача, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники відповідачів проти позову заперечили повністю з підстав викладених у письмовому запереченні та додаткових поясненнях /Т.І а.с.228-237, Т.ІІ а.с.5, Т.IV а.с.22-25/. Вважають дії працівників Інспекції під час проведення перевірки такими, що не порушили прав чи інтересів позивача, а винесену вимогу законною та обґрунтованою. Просили у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ТОВ "ВВ Буд", у судовому засіданні пояснив, що його підприємство проектувало обєкт і вклалося по кошторису у середньостатистичну ціну 1 м кв. по Львівській області; здійснювало авторський нагляд за будівництвом. Щодо збільшення кошторисної вартості не зміг нічого пояснити. Однак, ціни у той період на матеріали та роботи різко підвищилися. Зауваження до генпідрядника були, але дрібні та не стосувалися концепції будівництва. У вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Треті особи 2, 3 уповноважених представників у судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавали.

Суд заслухав пояснення представників сторін, третьої особи, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

За наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі за період з 01.10.2007 року по 31.03.2011 року складено акт № 30-38/27 від 06.06.2011 року, у якому встановлено фінансових порушень, що призвели до втрат, на суму 1295,7 тис. грн. Крім цього встановлено і інші порушення законодавства про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти внаслідок оплати будівельних робіт без застосування відповідних тендерних процедур, на суму 1794,13 грн. /Т.І а.с.49-63/.

За результатами ревізії та на підставі складеного акту Контроль-ревізійним відділом у Камянка-Бузькому районі направлено начальнику Управління пенсійного фонду України в Бродівському районі листа від 12.07.2011 року № 30-15/672 про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії, в якому вказано, що з метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення у подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про державну контроль-ревізійну службу в Україні» Інспекція вимагає:

- опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб;

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за завищену вартість будівельних робіт, виконаних ПП «Львів-металбуд» в сумі 1295701,00 грн. та провести претензійно-позовну роботу щодо повернення коштів /Т.І а.с.79-82/.

Не погоджуючись з вказаною вимогою та діями посадових осіб Інспекції позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі орган державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підп. 4 п. 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має певні права, серед яких право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підп. 16); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підп. 21).

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (абз. 3 підп. 4 п. 4).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз викладених вище норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного вище слід зробити висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі Інспекція у листі від 12.07.2011 року № 30-15/672 предявила Управлінню вимогу про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії. При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, але не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14, постанова від 18.09.2014 року у справі № 31-332а14, постанова від 07.10.2014 року у справі № 21-368а14, постанова від 20.01.2015 року у справі № 21-603а14).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального чи процесуального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З врахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування вимоги Інспекції про усунення фінансових порушень слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій посадових осіб Інспекції під час проведення перевірки позивача суд враховує наступне.

Процедура проведення інспектування органами ДФІ в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), а на підставі рішення суду в інших суб'єктів господарювання визначається Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 р. (далі Порядок).

Планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку (п. 4 Порядку).

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії за наявності підстав, визначених Законом (п. 5 Порядку).

Контролюючі органи за письмовим зверненням можуть отримувати від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій інформацію, що стосується діяльності та фінансового стану об'єкта контролю (п. 6 Порядку).

У ході підготовки до ревізії посадовими особами контролюючого органу складається в двох примірниках програма ревізії, в якій визначаються найменування об'єкта контролю, тема, період та питання, що підлягають ревізії відповідно до компетенції контролюючого органу. Програма затверджується керівником контролюючого органу чи його заступником. Під час проведення ревізії посадовими особами контролюючого органу можуть вноситися за письмовим погодженням з керівником контролюючого органу чи його заступником зміни до програми ревізії. Один примірник програми ревізії видається керівнику об'єкта контролю чи його заступнику під розписку на примірнику контролюючого органу для ознайомлення. Якщо керівник об'єкта контролю чи його заступник відмовляється від підпису, але не заперечує проти проведення ревізії, це зазначається у вступній частині акта ревізії. (п. 7 Порядку).

Контролюючий орган, що проводить планову виїзну ревізію, повідомляє об'єкту контролю одним із способів, визначених у пункті 39 цього Порядку, про дати її початку та закінчення. Планова виїзна ревізія розпочинається не раніше ніж через 10 календарних днів після надіслання об'єкту контролю повідомлення. Про проведення позапланової виїзної ревізії та зустрічної звірки не повідомляється (п. 8 Порядку).

Склад, кількість посадових осіб контролюючого органу та строки проведення ревізії визначаються контролюючим органом з урахуванням обсягу передбачених програмою ревізії питань та в межах визначеної її тривалості (30 робочих днів для планової та 15 для позапланової). Строк проведення ревізії в межах визначеної Законом тривалості продовжується за рішенням керівника контролюючого органу, а понад визначену Законом тривалість за рішенням суду на строк, що не перевищує 15 робочих днів для планової виїзної ревізії та 5 для позапланової виїзної ревізії (п. 9 Порядку).

До участі в ревізії за письмовим зверненням керівника контролюючого органу можуть залучатися спеціалісти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, підприємств, установ та організацій (п. 10 Порядку).

На проведення ревізії контролюючого органу на кожну посадову особу контролюючого органу та залученого спеціаліста оформляється в двох примірниках направлення встановленого Мінфіном зразка (п. 11 Порядку).

Перед початком ревізії посадові особи контролюючого органу та залучені спеціалісти повинні під розписку на примірнику контролюючого органу видати керівнику об'єкта контролю чи його заступнику направлення та копію рішення суду (у разі проведення позапланової виїзної ревізії за рішенням суду). Якщо керівник об'єкта контролю чи його заступник відмовляється від підпису, але не заперечує проти проведення ревізії, про це зазначається у вступній частині акта ревізії (п. 12 Порядку).

У разі продовження строку планової або позапланової виїзної ревізії в межах визначеної Законом тривалості посадові особи контролюючого органу та залучені спеціалісти зобов'язані пред'явити керівнику об'єкта контролю чи його заступнику направлення з продовженим строком проведення ревізії. Якщо строк планової виїзної ревізії чи строк позапланової виїзної ревізії, яка проводиться за рішенням суду, продовжений понад визначену Законом тривалість, посадові особи контролюючого органу зобов'язані пред'явити керівнику об'єкта контролю також копію відповідного рішення суду (п. 13 Порядку).

За правилами п. 22 Порядку планова виїзна ревізія може бути зупинена у разі необхідності проведення значної кількості зустрічних звірок, без завершення яких неможливе якісне проведення ревізії в межах встановленої Законом тривалості, а також за обґрунтованим зверненням об'єкта контролю і погодженням з керівником підрозділу служби. При цьому ревізія повинна бути закінчена протягом 60 робочих днів.

Рішення про зупинення та поновлення планової виїзної ревізії приймає керівник органу служби за письмовим поданням посадової особи служби, що проводить ревізію.

У разі зупинення ревізії на строк понад 3 робочих дні орган служби надсилає об'єкту контролю та органу, який ініціював проведення ревізії, письмове повідомлення про дату зупинення ревізії.

Поновлення проведення ревізії можливе одразу після повідомлення про це об'єкта контролю. Повідомлення здійснюється одним із способів, визначених у пункті 39 цього Порядку.

Строк, на який зупинено ревізію, не включається до тривалості її проведення. В усіх випадках зупинення ревізії на строк понад 3 робочих дні складається акт із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії, який долучається до матеріалів ревізії. Акт підписується та вручається об'єкту контролю у тому ж порядку, що і акт ревізії.

Відповідно до правил п. 39 Порядку після складення акта ревізії посадова особа служби підписує всі його примірники та забезпечує реєстрацію в журналі реєстрації актів ревізій, форма якого визначається ГоловКРУ.

Перший і третій примірники акта ревізії надаються для ознайомлення і підписання об'єкту контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після закінчення ревізії одним із таких способів:

а) особисто під розписку керівнику або головному бухгалтеру об'єкта контролю;

б) через канцелярію (діловодну службу) з відміткою на примірнику акта органу служби про дату реєстрації в журналі вхідної кореспонденції об'єкта контролю та підписом працівника канцелярії (загального відділу), який здійснив реєстрацію;

в) рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням. При цьому на примірнику акта, що залишається в органі служби, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів ревізії.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі звернення Спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю управління Служби безпеки України у Львівській області від 18.03.2011 р. № 62/14/1-650 щодо проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі, керуючись п. 2.5. Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, листом від 24.03.2011 р. № 02.18м/2017 Інспекцією включено в план роботи на ІІ квартал 2011 року проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління Пенсійного фонду в Бродівському районі Львівської області /Т.ІІ а.с.30/.

На підставі направлення № 18 від 11.04.2011 року головним контролером-ревізором ОСОБА_4 проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі за період з 01.10.2007 р. по 31.03.2011 р. /Т.ІV а.с.26/.

З 11.04.2011 р. по 26.04.2011 року ревізія проводилась з відома начальника Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області.

Листом від 20.04.2011 року № 30-15/374 контрольно-ревізійний відділ у Камянка-Бузькому районі повідом позивача про те, що у звязку з проведенням зустрічних звірок ревізію буде зупинено з 26.04.2011 року /Т.І а.с.181/.

Відповідно до вимог п. 22 Порядку № 550 контрольно-ревізійним відділом у Камянка-Бузькому районі листом від 05.05.2011 року № 30-15/425 повідомлено, що дана ревізія буде поновлена з 10.05.2011 року та закінчена 06.06.2011 року /Т.І а.с.182/.

З пояснень головного контролера-ревізора ОСОБА_4 встановлено, що примірник направлення з продовженим терміном проведення ревізії 10.05.2011 року було предявлено начальнику Управління ОСОБА_2, проте остання відмовилась проставити відмітку про ознайомлення з ним, що, згідно з вимогами чинного законодавства, не розцінюється як заборона подальшого проведення ревізії.

З врахуванням того, що відповідач зупиняв перевірку Управління, з метою проведення зустрічних звірок, та поновлював перевірку, предявляв направлення на продовження перевірки керівнику обєкта контролю, суд вважає достатнім таку форму повідомлення про продовження перевірки згідно з п. 13 Порядку, та не бере до уваги покликання представника позивача про неповноважність інспектора після поновлення ревізії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки позивач вважаючи продовження проведення ревізії безпідставним, допустив ревізора до її проведення, отже такими діями фактично визнав правомірність її продовження та не бере до уваги твердження сторони позивача про те, що позивач в результаті дій відповідача був позбавлений права відмовитися від проведення перевірки. Адже, жодною нормою не передбачено згоди обєкта контролю на продовження перевірки.

Так само, суд не бере до уваги твердження представника позивача про порушення прав позивача неприйняттям до уваги заперечень Управління до акту перевірки складеного Інспекцією, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що такі заперечення розглядалися відповідачем та було дано висновок за результатами їх розгляду /Т.І а.с.68-78/.

Також, позивач стверджує, що проведенням перевірки вдруге того ж періоду відповідач порушив п. 2.12 Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, затвердженого наказом від 19.10.2006 року № 346/1025/685/53, оскільки за умов отримання звернення цих органів, здійснивши перевірку цього періоду раніше, мав надіслати матеріали такої перевірки субєкту звернення, а не проводити другу перевірку.

Дійсно, згідно з п. 2.12 вказаного Порядку у разі, якщо зазначені у зверненні правоохоронного органу питання за вказаний період були перевірені раніше проведеною органом ДКРС ревізією повторна ревізія з тих самих питань не проводиться. Ініціатору ревізії надається копія акта раніше проведеної ревізії.

Тому, суд зважає на такі покликання позивача, однак зауважує, що згідно з двома актами перевірок періодом, що співпадає є лише четвертий квартал 2007 року; крім того, представник відповідача ствердив, що не спростовано представником позивача, перевірку з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року (акт № 24-38/02 від 21.03.2008 року) проведено вибіркових способом, а перевірку за зверненням правоохоронних органів за період з 01.10.2007 року по 31.03.2011 року (акт № 30-38/27 від 06.06.2011 року) проведено суцільним способом, тому питання вказані у зверненні правоохоронного органу перевірялися лише під час другої перевірки.

Зваживши на покликання представника позивача про те, що у констатуючій частині акту не вказано спосіб проведення перевірки, суд однак погоджується з твердженням відповідача про те, що така помилка ревізора ніяким чином не порушує права чи інтереси позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-XII дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, предметом оскарження відповідно до ст. 13 Закону № 2939-XII є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Представник відповідача обґрунтував дії працівників Інспекції щодо проведення ревізії, на противагу чому представник позивача не зміг пояснити суду які права чи інтереси порушені діями відповідача повязаними з проведенням такої ревізії.

З врахуванням встановлених фактичних обставин, положення ст. 11 Закону № 2939-ХІІ, що передбачає право недопущення до проведення ревізії у разі ненадання документів посадовим особам підконтрольних органів або їх надання з порушенням вимог, на думку суду позовні вимоги в частині визнання протиправними дій посадових осіб Інспекції щодо організації та проведення ревізії є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог стосовно визнання протиправними дій посадових осіб відповідача під час проведення ревізії та визнання протиправною і скасування вимоги, а отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову повністю, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 136, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.