Справа № 821/920/15-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/920/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

(у звязку з неприбуттям у судове засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання узгодженим та досягненим податковий компроміс, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року ОСОБА_4 (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом до ДПІ у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (надалі Відповідач, ДПІ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 13.03.2015 року №12 про не погодження застосування податкового компромісу по податку на додану вартість, донарахованому за результатами документальної перевірки;

- визнати узгодженим та досягнутим податкового компромісу на підставі заяви від 06.03.2015 року про досягнення податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно п.1 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, позивач може бути звільнений від відповідальності у порядку досягнення податкового компромісу із фіскальним органом за заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість. Зокрема, процедура досягнення податкового компромісу із неузгоджених сум податкових зобов'язань, щодо яких триває процедура судового оскарження, визначена п.7 підрозділу 9-2. Отже, позивач вважає, що у відповідачем є усі підстави для прийняття позитивного рішення щодо досягнення податкового компромісу.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.04.2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 18.06.2014 року № було прийняте ДПІ на підставі акта №792/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 27.05.2014 року, складеного за наслідками перевірки позивача.

За актом перевірки позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. Обсяг отриманих ним доходів за період з 01.03.2012 року по 28.02.2013 року (протягом останніх 12 календарних місяців) сукупно перевищив 300000,00 грн.. Отже, позивач був зобовязаний з 11.03.2013 року зареєструватися як платник податку на додану вартість.

В порушення вимог п.181.1 ст.181, пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 та п.187.1 ст.187 ПК України позивач не зареєструвався платником податку на додану вартість, не надав до ДПІ декларації з податку на додану вартість з березня 2013 року по березень 2014 року (13 звітних періодів) та занизив податкові зобов'язання з цього податку. У зв'язку з цим контролюючим органом збільшено позивачу грошові зобов'язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № на 75469,60 грн., в тому числі за основним платежем на 58607,68 грн., за штрафними санкціями на 16861,92 грн..

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення № до Херсонського окружного адміністративного суду, рішенням суду від 10.09.2014 у справі №821/3511/14 позов залишено без задоволення. На теперішній час рішення не набрало законної сили (10.11.2014 року відкрито провадження судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою позивача).

06.03.2015 року позивач звернувся до ДПІ із заявою про податковий компроміс за податковим повідомленням-рішенням.

13.03.2015 року ДПІ прийнято рішення №12 про не погодження застосування податкового компромісу (оскаржуване у даній справі), оскільки суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість не відповідають умовам застосування податкового компромісу, зазначеним в п.1 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України зі змінами, внесеними Законом України від 25.12.2014 року. №63-VI.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про податковий компроміс не відповідає умовам податкового компромісу, встановленим ПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації. На випадки подання уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань відповідно до цього підрозділу не поширюються норми статті 50 цього Кодексу.

Згідно з п.7 підрозділу 9-2 процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Таким чином, податковий компроміс можливо застосувати у разі наявності факту заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та з податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Як вже зазначалося вище позивач звернувся до ДПІ із заявою про податковий компроміс за податковим повідомленням-рішенням №, яким збільшено позивачу грошові зобов'язання з податку на додану вартість.

Однією з умов податкового компромісу у випадку податку на додану вартість є порушення податкового законодавства, яке полягає в заниженні платником податку податкових зобов'язань з податку на додану вартість шляхом завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Досягнення податкового компромісу за вказаних вище обставин здійснюється у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 2009 року та на час проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення був зареєстрований як платник податків - фізична особа-підприємець в ДПІ у м. Херсоні, а не як платник ПДВ.

Також позивач не подавав до контролюючого органу декларацій в яких би завищував податковий кредит, що є одною з умов застосування податкового компромісу.

Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки порушення податкового законодавства, допущеного позивачем, полягає не в завищенні ним податкового кредиту з податку на додану вартість, а в тому, що він, здійснюючи діяльність на загальній системі оподаткування та отримавши дохід протягом останніх 12 календарних місяців, що перевищив 300000,00 грн., не зареєструвався платником податку на додану вартість та не подавав декларації з податку на додану вартість.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про податковий компроміс не відповідає умовам податкового компромісу, встановленим Податковим кодексом України.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на п.7 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, оскільки ця норма лише визначає процедуру (порядок) податкового компромісу, зокрема стосовно неузгоджених сум податкових зобов'язань, щодо яких триває процедура судового оскарження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_2 ОСОБА_3