Справа № 689/1220/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/22193/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року,

встановив:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області (далі - управління ПФУ) про визнання неправомірною відмови в призначенні пенсії за віком як державному службовцю відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", зобов'язання призначити пенсію державного службовця, провести перерахунок і виплату призначеної пенсії за віком з 19.09.2013 р. та здійснювати виплату пенсії державного службовця довічно.

Постановою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 січня 2014 року в задоволенні позову відмовлено з тієї підстави, що ОСОБА_4 продовжує працювати суддею, а пенсія державного службовця призначається виключно після виходу судді у відставку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано неправомірними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_4 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу"; зобов'язано управління ПФУ перерахувати і виплачувати ОСОБА_4 як судді, яка продовжує працювати, пенсію на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", з моменту звернення із заявою про перерахунок пенсії, тобто з 19.09.2013 р.

У касаційній скарзі управління ПФУ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати прийняту ним постанову та ухвалити нове рішення у справі. Вказує на відмінності між поняттями і складовими заробітної плати державного службовця та суддівської винагороди, а також на те, що обов'язковою умовою для отримання пенсії державного службовця є вихід судді у відставку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 08.08.2003 р. працює на посаді судді Тальнівського районного суду Черкаської області, постановою Верховної Ради України від 18.02.2010 р. - обрана суддею безстроково.

З 30.05.2006 р. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

19.09.2013 р. у віці 57 років позивач звернулась до управління ПФУ із заявою про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу".

Рішенням від 27.09.2013 р. відповідач відмовив ОСОБА_4 у призначенні пенсії згідно із Законом України "Про державну службу" з тих мотивів, що вона працює і отримує суддівську винагороду, а не заробітну плату.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Статтею 1 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія статей 1, 2 Закону України "Про державну службу", є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 08.07.2011 р. № 3668-VI) встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, а жінки, які народилися до 30 вересня 1956 року включно - у 55 років.

Водночас статтею 23 Закону України "Про державну службу" передбачено, що граничний вік перебування на державній службі становить 65 років і може бути продовжений за певних умов. Так само стаття 126 Конституції України і стаття 102 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюють шістдесятип'ятирічний граничний вік перебування судді на посаді.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що законодавство, чинне на момент звернення позивача із заявою від 19.09.2013 р., передбачало можливість призначення пенсії державного службовця (за наявності відповідних підстав) судді, який досяг пенсійного віку і продовжує працювати.

При цьому стаття 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка регулює питання виплати пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не суперечить положенням статті 37 Закону України "Про державну службу", оскільки ця правова норма посилює гарантії незалежності суддів після припинення їх повноважень, встановлюючи для них додаткові гарантії.

Така правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2013 року (№ 21-186а13).

В мотивувальній частині постанови суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України "Про державну службу" пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.