Справа № 826/20662/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спецводобуд» до Державного агентства рибного господарства України про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Спецводобуд» (далі - Позивач, ТОВ «Спецводобуд») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі - Відповідач, Держрибагентство України) про:

- визнання неправомірним та скасування рішення Держрибагентства України, викладеного в листі від 01.12.2014 №2-7-17/4912-14, про відмову в погодженні ТОВ «Спецводобуд» у проведенні робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізованих промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, відповідно до науково-біологічного обґрунтування;

- визнання неправомірними дій щодо невидачі оформленого погодження (дозволу) проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, відповідно до науково-біологічного обґрунтування;

- зобов'язання Відповідача видати Позивачу погодження (дозвіл) на проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, відповідно до науково-біологічного обґрунтування.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що екологічне обґрунтування не містить застережень щодо можливості здійснення видобування піску у визначеному Позивачем місці у період нерестових заборон, Відповідачем фактично надана мовчазна згода на отримання ТОВ «Спецводобуд» відповідного дозволу, а підстави для відмови у наданні погодження у Держрибагентста України відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, яким у задоволенні позову відмовити повністю, а також визнати правомірними дії Держрибагентства України. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення. Крім того, підкреслює, що судом не було перевірено наявність законодавчого закріплення такого виду документу, як погодження на видобування піску.

У судовому засіданні повноважний представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необґрунтованості.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представника Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її, та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що виданим Державною службою геології та надр України спеціальним дозволом на користування надрами від 26.10.2011 року № 5402 строком дії 20 років Позивачу надано право користування надрами, а саме: видобування пісків, Північної ділянки придатних для виготовлення будівельних розчинів, пісків Південної ділянки - для виготовлення будівельних розчинів та засипки пазух причальних стінок родовища «Одеська банка» загальною площею - 12,9 кв. км, Північна - 3,0 кв. км та Південні ділянки - 9,9 кв. км (Одеська область, північно-західний шельф Чорного моря, акваторія Одеської затоки).

Одеською обласною радою 14.12.2011 року видано акт про надання гірничого відводу за № 06-10/24, дійсним до 26.10.2031 року, яким засвідчено надання ТОВ «Спецводобуд» гірничого відводу з метою видобування пісків Північної ділянки, придатних для виготовлення будівельних розчинів, пісків Південної ділянки-для виготовлення будівельних розчинів та засипки пазух причальних стінок родовища «Одеська банка» на території північно-західного шельфу Чорного моря, акваторії Одеської затоки.

Згідно виданого Міністерством екології та природних ресурсів України 19.07.2012 року №005/07-12-ОД дозволу на проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду до 30.09.2021 року, Позивачу надано право на і проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду (землях зайнятих морями) з метою розробки родовища морських будівельних пісків «Одеська банка» (Північна та Південна ділянка) відповідно до проектних рішень по «Робочому проекту промислової розробки родовища морських будівельних пісків «Одеська банка» (Північна та Південна)» в межах географічних координат, визначених в акті гірничого відводу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що листом Держрибагентства України від 27.02.2012 року № 1-5-17/1015, а також листом від 07.02.2013 року № 3-5-17/608 погоджувалися Позивачу проведення робіт відповідно до науково-біологічного обґрунтування при веденні робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 15.02.2012 року по 10.09.2012 року та з 15.02.2013 року по 10.09.2013 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 22.08.2014 року ТОВ «Спецводобуд» звернулося до Держрибагенства України з заявою про надання погодження на проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціальний промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 відповідно до науково-біологічного обґрунтування. До вказаної заяви були додані: виписка з ЄДРПОУ, статут, спеціальний дозвіл, лист від 19.07.2012 року №14170/08/10-К, дозвіл №005/07-12-ОД, акт про надання гірничого відводу №Р-37-3140, лист від 27.02.2012 року №1-5-17/1015, лист від 07.02.2013 року №3-5-17/608, науково-біологічне обґрунтування, лист міського голови міста Южний.

Як зазначив суд першої інстанції, не отримавши від Відповідача у встановлені законом строки відповіді, Позивач дійшов висновку про погодження на проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціальний промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 відповідно до науково-біологічного обґрунтування, за принципом мовчазної згоди.

В той же час, як зазначив суд першої інстанції, Позивач повторно звернувся до Відповідача з листом № 27/11-1 від 24.11.2014 року, в якому наголосив, що принцип мовчазної згоди не позбавляє дозвільні органи обов'язку видати документ дозвільного характеру. Крім того, ТОВ «Спецводобуд» зазначило, що у випадках застосування мовчазної згоди не вирішено питання внесення плати, при отриманні документа дозвільного характеру, що вимагає з його боку належного реагування для упередження кваліфікації несплати як правопорушення та притягнення до відповідальності, наприклад, анулювання дозволу.

Листом від 01.12.2014 року № 2-7-17/4912-14 Відповідач повідомив Позивача, що за результатом розгляду звернення щодо погодження проведення відповідних робіт, проведення зазначених робіт не погоджується, оскільки Держрибагентством України неодноразово надавались відповіді з відмовою щодо погодження проведення робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел. Крім того, в листі зазначено, що Міністерством аграрної політики та продовольства України листом від 26.09.2014 року № 37-14-4-15/14857 було відмовлено у погодженні проведення робіт. Поряд з цим, зазначено, що в екологічному обґрунтуванні відсутній розрахунок збитків рибному господарству, який виконується згідно з Тимчасовою методикою оцінки збитків, нанесених рибним запасам в результаті будівництва, реконструкції та розширення підприємств, споруд та інших об'єктів і проведення різних видів робіт на рибогосподарських водоймах, затвердженою Держкомприроди СРСР та Мінрибгоспом СРСР 18.12.1978 року.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 3, 9, 37 Закону України «Про тваринний світ», ст. ст. 1, 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», а також затвердженого Указом Президента України від 16.04.2011 року №484/2011 Положення про Державне агентство рибного господарства України та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №557 Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, прийшов до висновку, що відсутність небезпеки для проведення робіт з видобування піску під час нерестового періоду, а також відсутність підстав для відмови у видачі погодження (дозволу), свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на наступне.

Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб'єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об'єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі, визначається Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» від 08.07.2011 року №3677-VІ (далі - Закон №3677-VІ).

Приписи ст. 9 Закону визначають, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, відповідно до покладених на нього завдань належить, зокрема, погоджувати видачу дозволів на будівельні, днопоглиблювальні роботи, видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду.

Згідно пункту 1 затвердженого Указом Президента України від 16.04.2011 року №484/2011 Положення про Державне агентство рибного господарства України Держрибагентство України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр). Держрибагентство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Підпунктом 38 пункту 4 вказаного Положення закріплено, що Держрибагентство України відповідно до покладених на нього повноважень погоджує видачу дозволів на проведення робіт, у тому числі меліоративних, у рибогосподарських водних об'єктах, на землях водного фонду.

З наведеного випливає наявність у Відповідача повноважень з надання погодження з видачі дозволів на проведення робіт (у тому числі з видобування піску) на землях водного фонду.

При цьому твердження Апелянта про виключення з Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» пункту 105, яким визначено такий вид дозвільного документу, як «Погодження проведення гідромеліоративних робіт у місцях, де перебувають водоплавні птахи, хутрові звірі, та промислового вилову риби в місцях, де розводяться бобри і хохулі», як на підставу для відсутності можливості надання такого погодження судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, Законом 3677-VІ Відповідачу надано таке повноваження, по-друге, в листі від 01.12.2014 року №2-7-17/4912-14 Держрибагентство України жодним чином не зазначало про відсутність в останнього повноважень з надання відповідних погоджень.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про визнання неправомірним та скасування рішення Відповідача про відмову у погодженні Позивачу проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року відповідно до науково-біологічного обґрунтування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тваринний світ» відносини у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, об'єкти якого перебувають у стані природної волі, у напіввільних умовах чи в неволі, на суші, у воді, грунті та повітрі, постійно чи тимчасово населяють територію України або належать до природних багатств її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про мисливське господарство та полювання" та іншими нормативно-правовими актами.

Приписи ст. 9 Закону України «Про тваринний світ» визначають, що Під час проведення заходів щодо охорони, раціонального використання і відтворення тваринного світу, а також під час здійснення будь-якої діяльності, яка може вплинути на середовище існування диких тварин та стан тваринного світу, повинно забезпечуватися додержання таких основних вимог і принципів: збереження умов існування видового і популяційного різноманіття тваринного світу в стані природної волі; недопустимість погіршення середовища існування, шляхів міграції та умов розмноження диких тварин; збереження цілісності природних угруповань диких тварин; додержання науково обґрунтованих нормативів і лімітів використання об'єктів тваринного світу, забезпечення невиснажливого їх використання, а також відтворення; раціональне використання корисних властивостей і продуктів життєдіяльності диких тварин; платність за спеціальне використання об'єктів тваринного світу; регулювання чисельності диких тварин в інтересах охорони здоров'я населення і запобігання заподіянню шкоди довкіллю, господарській та іншій діяльності; урахування висновків екологічної експертизи щодо об'єктів господарської та іншої діяльності, які можуть негативно впливати на стан тваринного світу.

Згідно ст. 37 вказаного Закону охорона тваринного світу забезпечується шляхом, зокрема, встановлення правил та науково обґрунтованих норм охорони, раціонального використання і відтворення об'єктів тваринного світу; встановлення заборони та обмежень при використанні об'єктів тваринного світу; охорони від самовільного використання та інших порушень встановленого законодавством порядку використання об'єктів тваринного світу; охорони середовища існування, умов розмноження і шляхів міграції тварин; запобігання загибелі тварин під час здійснення виробничих процесів; встановлення науково обґрунтованих нормативів і лімітів використання об'єктів тваринного світу та вимог щодо засобів їх добування.

Таким чином, з метою охорони, раціонального використання і відтворення тваринного світу діяльність суб'єктів господарювання може бути обмежена лише у тих випадках, коли існує науково обґрунтування щодо необхідності здійснення такого обмеження.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивачем було надано екологічне обґрунтування можливості виконання робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» у період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел риб (Результати моніторингу району родовища з 1990 по 2014 роки).

У зазначеному обґрунтуванні вказано, що масштаби впливу робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» на відтворення риб незначні та носять локальний характер. У зв'язку з цим проведення даних робіт у періоди дії заборон на спеціалізований промисел риб вважається допустимим за умови здійснення відповідних моніторингових досліджень та компенсації розрахованого збитку. Для подальшого зниження антропогенного впливу при проведенні робіт у нерестові періоди необхідно застосування необхідних охоронних заходів. Зокрема, проведення робіт з 15 лютого по 15 червня лише на Північній ділянці родовища за обов'язкового дотримання природоохоронних вимог дозволить звести негативний вплив робіт на умови відтворення риб до мінімуму.

Водночас, відмовляючи позивачеві у погодженні проведення робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» у період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел Держрибагентство України в порушення вищенаведених приписів чинного законодавства України не надало науково-обґрунтованих висновків такої відмови, у той час як неправомірність викладеного в листі від 01.12.2014 року №2-7-17/4912-14 про відмову у погодження проведення робіт ТОВ «Спецводобуд» підтверджується екологічним обґрунтуванням Південним науково-дослідного інституту морського рибного господарства та океанографії, затвердженим директором 20.05.2014 року.

Крім того, посилання Апелянта на ненадання ТОВ «Спецводобуд» оцінку збитків у відповідності до затвердженої Держкомприроди СРСР та Мінрибгоспом СРСР 18.12.1989 року Тимчасової методики оцінки збитків, нанесених рибним запасам в результаті будівництва, реконструкції та розширення підприємств, споруд та інших об'єктів і проведення різних видів робіт на рибогосподарських водоймах, як на підставу для відмову у наданні погодження на проведення робіт судовою колегією оцінюється критично, оскільки чинне законодавство не встановлює обов'язку суб'єкта господарювання подавати оцінку збитків під час звернення до суб'єкта владних повноважень із заявою про погодження робіт з видобування піску у нерестовий період.

Відповідно до ст. 152 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, має право, зокрема, експлуатувати корисні властивості наданих йому природних ресурсів; використовувати для господарських потреб в установленому законодавством порядку корисні копалини місцевого значення, водні об'єкти, лісові ресурси, що знаходяться на наданій йому земельній ділянці; одержувати доходи від результатів господарської діяльності, пов'язаної з використанням природних ресурсів.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання неправомірним та скасування рішення Держрибагентства, викладеного в листі від 01.12.2014 року №2-7-17/4912-14 про відмову в погодженні Позивачу проведення робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» в період дії нерестових заборон.

Що стосується твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про обґрунтованість решти позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та державних адміністраторів визначає Закон України «Про довільну систему у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 1 Закону:

дозвільні органи - органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру;

документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності;

об'єкт, на який видається документ дозвільного характеру (далі - об'єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб'єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об'єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід);

принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 4-1 Закону строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

При цьому частиною 5 ст. 4-1 Закону передбачено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

У той же час, як вірно підкреслив суд першої інстанції з посиланням на положення ч. 6 ст. 4-1 Закону у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів адміністратору або дозвільному органу.

Як було встановлено раніше, Позивач звернувся із заявою від 22.08.2014 року №22/08-1 до Відповідача про погодження проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка», яку Держрибагентством України було отримано 28.08.2014 року за вх. №17/8357.

Водночас, як було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів направлення на адресу Позивача іншого листа, ніж від 01.12.2014 року №2-7-17/4912-14, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень подано не було. При цьому лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.09.2014 року №37-14-4-15/14857, в якому зазначена пропозиція Держрибагентства України відмовити ТОВ «Спецводобуд» у наданні погодженні проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» у період дії спеціальних нерестових заборон на спеціальний промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, не може вважатися належним розглядом заяви Позивача від 22.08.2014 року №22/08-1.

Зазначене, з урахуванням положень ч. 6 ст. 4-1 Закону свідчить про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про фактичне надання Відповідачем мовчазної згоди Позивачу на заяву останнього від 22.08.2014 року №22/08-1, що, у свою чергу, свідчить про неправомірність дій Держрибагентства України щодо невидачі погодження на проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» у період дії спеціальних нерестових заборон на спеціальний промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року.

Водночас, покладаючи на Відповідача обов'язок видати таке погодження (дозвіл), суд першої інстанції не врахував, що, як було встановлено раніше, до виключної компетенції Держрибагентства України належить повноваження щодо надання погодження на видачу дозволів на проведення робіт на землях водного фонду.

Так, зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

З таких обставин, враховуючи, що до виключної компетенції Відповідача належить повноваження щодо надання погодження на видачу дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, суд першої інстанції, покладаючи на Держрибагентство України обов'язок видати ТОВ «Спецводобуд» дозвіл (погодження) на проведення робіт з видобування піску на родовищі «Одеська банка» у період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, допустив втручання у дискреційні повноваження Відповідача, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання Державного агентства рибного господарства України видати товариству з обмеженою відповідальністю «Спецводобуд» погодження (дозвіл) на проведення робіт з видобування піску на родовищі пісків «Одеська банка» в період дії нерестових заборон на спеціалізований промисел з 01.03.2015 року по 30.09.2021 року, відповідно до науково-біологічного обґрунтування.

Ухвалити у вказаній частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спецводобуд» до Державного агентства рибного господарства України про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Василенко Я.М.

Шурко О.І.