Справа № 876/9035/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/5485/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до військової прокуратури і військового прокурора Західного регіону України про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року,

встановив:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до військового прокурора і військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо відмови скасувати з 27.06.2014 р. до 01.07.2014 р. включно наказ від 30.05.2014 р. № 420к про звільнення позивача з посади старшого прокурора Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері; визнання протиправним і скасування наказу про звільнення від 30.05.2014 р. № 420к; зобов'язання прокуратури поновити його на займаній посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 01.07.2014 р. по 15.07.2014 р.; зобов'язання прокуратури належним чином оформити трудову книжку шляхом внесення до неї достовірних відомостей про період навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка, із зазначенням факультету, спеціальності, кваліфікації, форми навчання, дати диплому, а також дат послужного списку, військового квитка, вид останнього, конкретний час і вид проходження військової служби на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судами Декларації ООН про права інвалідів від 09.12.1975 р., Конвенції ООН про права інвалідів від 13.12.2006 р., Конвенції Міжнародної організації праці про професійну реабілітацію інвалідів та зайнятість інвалідів від 20.06.1983 р., Всесвітньої програми дій стосовно інвалідів від 03.12.1982 р. (ООН), статей 4, 25 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", статті 31 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", статей 38, 47, 48 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58. Зазначає, що не давав згоди на розірвання трудового договору в період тимчасової непрацездатності, не залишив роботу після закінчення строку попередження роботодавця про звільнення та поінформував військового прокурора про бажання залишитись на роботі, а своє звільнення пов'язує з особистою антипатією до нього відповідача, викликаною його інвалідністю.

В запереченні на касаційну скаргу військова прокуратура Західного регіону України просить залишити судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 1998 року проходив військову службу в органах військової прокуратури, з 15.08.2012 р. - на посаді старшого прокурора Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України.

30.05.2014 р. позивач звернувся до прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері із заявою про надання йому як інваліду III групи відпустки без збереження заробітної плати терміном 30 календарних днів з 02.06.2014 р.

Цього ж дня, 30.05.2014 р., позивач подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням з поважної причини - за станом здоров'я з 01.07.2014 р.

Наказом прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 30.05.2014 р. № 419к ОСОБА_4 надано відпустку без збереження заробітної плати на 30 календарних днів з 02.06.2014 р. по 01.07.2014 р. включно.

Іншим наказом від 30.05.2014 р. № 420к позивача звільнено з посади старшого прокурора Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України з 01.07.2014 р. за власним бажанням у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу з інших поважних причин - за станом здоров'я (стаття 38 КЗпП).

З наказами про надання відпустки і про звільнення позивач ознайомився 30.05.2014 р.

27.06.2014 р. факсимільним повідомленням позивач надіслав відповідачу заяву про те, що станом на 01.07.2014 р. він перебуватиме на стаціонарному лікуванні, у зв'язку з чим просив скасувати наказ від 30.05.2014 р. № 420к.

В заяві від 01.07.2014 р., надісланою факсимільним повідомленням, позивач повторно повідомив про своє перебування на лікарняному, зазначив, що відкликає свою заяву про звільнення від 30.05.2014 р., та просив скасувати наказ від 30.05.2014 р. № 420к.

Представник відповідача зазначив, що вказані заяви в прокуратурі як вхідна кореспонденція не реєструвались, враховуючи приписи Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 р. № 3, згідно з якими звернення, які надійшли до органів прокуратури за допомогою факсимільного зв'язку, реєстрації та розгляду не підлягають.

Водночас 20.06.2014 р. до відповідача звернулась старший прокурор прокуратури м. Кіровограда юрист 2 класу ОСОБА_5. з рапортом про призначення її на посаду старшого прокурора Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України.

Листами від 20.06.2014 р. № 11-201вих14 і від 26.06.2014 р. № 11-203вих14 прокурор Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до прокурора Кіровоградської області з проханням, відповідно, надіслати особову справу ОСОБА_5 та надати згоду на її переведення в органи прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України.

Наказом прокурора Кіровоградської області від 27.06.2014 р. № 349к ОСОБА_5 з 01.07.2014 р. звільнено з посади старшого прокурора прокуратури м. Кіровограда в порядку переведення до органів прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України, де її призначено на посаду старшого прокурора Івано-Франківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України з 02.07.2014 р. згідно з наказом від 01.07.2014 р. № 512к.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно з частиною п'ятою статті 24 КЗпП особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Оскільки ОСОБА_4 30.05.2014 р. виявив бажання звільнитись з роботи з 01.07.2014 р., протягом строку попередження про звільнення був у відпустці і не відкликав своєї заяви про звільнення (така заява подана ним лише 01.07.2014 р.), а на його місце запрошено іншого працівника в порядку переведення, якому не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність розірвання з позивачем трудового договору у строк, про який він просив.

При цьому суди правильно зазначили, що трудове законодавство не містить заборони звільнення працівника за власним бажанням у період тимчасової непрацездатності. Дане обмеження стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (частина третя статті 40 КЗпП).

Колегія суддів погоджується також з висновками судів про безпідставність позовних вимог про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається виключно застрахованим особам (найманим працівникам) і не надається за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати (стаття 4, пункт 6 частини першої статті 36 Закону України від 18.01.2001 р. № 2240-III Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням), а також вимог про оформлення належним чином трудової книжки позивача, яким судами надана правильна правова оцінка та які не впливають на правомірність його звільнення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.