Справа № 803/945/15-а
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 803/945/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ізолфа-Сервіс до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ізолфа-Сервіс (далі - ТзОВ Ізолфа-Сервіс) звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 лютого 2015 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» з питань підтвердження господарських відносин з ТзОВ «Екардо» за період серпень-вересень 2014 року. За результатами перевірки складено акт № 60/22-02/35323231 в якому відповідачем зроблений висновок про порушення товариством п. 185.1 ст.185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» занижено податок на додану вартість на загальну суму 25 708, 31 в тому числі за серпень 2014 року на 12142, 50 грн., за вересень 13565, 81 грн., оскільки ТзОВ «Екардо» не мало необхідної кількості працівників для виконання будівельних робіт за договорами субпідряду, укладеними між ТзОВ «Ізолфа-сервіс» та ТзОВ «Екардо». Також у перевіряючих була відсутня інформація щодо кваліфікації працівників ТзОВ «Екардо» для здійснення будівельних робіт, не було надано будь-якої інформації щодо основних фондів, штатного розкладу ТзОВ «Екардо».

На підставі акту перевірки Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 11 лютого 2015 року № НОМЕР_1 в якому позивачу визначено грошове зобовязання на суму 38563, 5 грн. з податку на додану вартість, в тому числі 25709 грн. за основним платежем та 12854, 5 грн. за штрафними санкціями.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу та вважає, що акт перевірки № 60/22-02/35323231 складений без обєктивного аналізу господарських операцій, вчинених між ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» та ТзОВ «Екардо» та ґрунтується виключно на припущеннях контролюючого органу. Факт здійснення операцій ТзОВ «Екардо» підтверджується первинними документами: договорами, актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, податковими накладними. Вважає винесене податкове повідомлення-рішення протиправним та просить суд його скасувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях і в судовому засіданні позовних вимог не визнала та пояснила, що шляхом співставлення первинних документів щодо спірних господарських операцій можна прийти до висновку, що дані господарські операції відображені виключно на папері шляхом їх формального складення сторонами, а тому вони не можуть нести наслідків та відображатись у бухгалтерському обліку та податковій звітності як реальні. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТзОВ «Екардо» їх реальності та повноти відображення в обліку за серпень та вересень 2014 року, за результатами якої складений акт № № 60/22-02/35323231 від 15 січня 2015 року.

В акті перевірки зафіксовано порушення товариством п. 185.1 ст.185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198. п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 25708, 31 грн. в тому числі за серпень 2014 року на суму 12142, 50 грн., за вересень 13565, 81 грн.

Як вбачається з акту перевірки, формування податкового кредиту по податку на додану вартість було проведено позивачем за результатами господарських операцій, здійснених відповідно до договорів субпідряду № Б/Н від 12.08.2014 року та № Б/Н від 17.09.2014 року, укладеними між ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» (генпідрядник) та ТзОВ «Екардо» (субпідрядник), за якими субпідрядник зобовязується виконати ремонтні роботи по відновленню стінкового покриття сандвіч-панелей на обєкті та влаштування покрівлі мембранним покриттям відповідно, а генпідрядник зобовязується прийняти виконану роботу та оплатити її вартість.

За висновками податкового органу, згідно актів виконаних робіт роботи по договору субпідряду від 12.08.2014 року виконувались у період з 12.08.2014 року по 21.08.2014 року, тобто 8 робочих днів, відповідно для виконання вказаних робіт з урахуванням восьмигодинного робочого дня необхідно було 13 працівників, тоді як згідно податкової звітності в ТзОВ «Екардо» кількість працівників становила 9 осіб. Крім того, у Луцькій ОДПІ відсутня інформація щодо кваліфікації працівників ТзОВ «Екардо» для здійснення зварювальних та монтажних робіт на висоті будівлі до 25 м. Таким чином, за результатами перевірки не підтверджено взаємовідносини ТзОВ «Ізолфа Сервіс» із ТзОВ «Екардо» у серпні 2014 року по придбанню послуг будівельно-монтажних робіт на загальну суму 72855 грн. в тому числі ПДВ 12142, 50 грн.

Згідно з договором № ГП 14/02 від 02.09.2014 року ТзОВ «Маркасон» (замовник) доручає, а ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» (генпідрядник) приймає на себе обовязок виконати комплекс будівельно-монтажних робіт на обєкті «Будівля, корпус 1 АТГ в літ. «У»

Згідно з договором субпідряду № Б/Н від 17.09.2014 року ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» (генпідрядник) доручає, а ТзОВ «Екардо» (субпідрядник) зобовязується виконати влаштування покрівлі мембранним покриттям на обєкті ( корпус-1 АТГ в літ. «У»), а генпідрядник зобовязується прийняти виконану роботу і оплатити її вартість. Згідно актів роботи по монтажу виконувались 17.09.2014 року, тобто 1 робочий день. Витрати робочого часу склали 1315, 96 люд./год. Таким чином, для виконання вказаних робіт необхідно 164 працівники. Однак, згідно податкової звітності ТзОВ «Екардо», а саме: податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2014 року, кількість працівників, які могли виконувати такі роботи становить лише 9 осіб. Враховуючи зазначене, не можливо встановити яким чином та хто саме виконував вказані роботи.

На підставі акту перевірки Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.02.2015 року, яким ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 38563, 50 грн. в тому числі за основним платежем 25709 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12854, 5 грн.

На вищевказане податкове повідомлення-рішення позивачем були подані скарги до Луцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області та Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду яких податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № НОМЕР_1 від 11.02.2015 року залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність винесення податкового повідомлення рішення НОМЕР_1 від 11.02.2015 року з огляду на таке.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За наявності первинних документів, якими позивач обґрунтовує своє право на податковий кредит, з одного боку, та доводів податкового органу про те, що відомості таких документів не відповідають дійсності з огляду на неможливість здійснення постачання робіт (послуг) контрагентом позивача у вказаний період, з іншого, зясуванню судом підлягає питання реального характеру отримання робіт від ТзОВ Екардо та достовірність первинних документів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору № 10.08.14/1 від 10.08.2014 року ТзОВ «Церазит Інвест» (замовник) доручає, а ТзОВ «Ізолфа-сервіс» (підрядник) зобовязується виконати ремонтні роботи по відновленню стінкового покриття сандвіч-панелей в цеху по виробництву керамічної плитки, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Чижівка.(а.с.52-55).

ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» укладено договір субпідряду №б/Н від 12.08.2014 року за яким ТзОВ «Ізолфа-сервіс» (генпідрядник) з однієї сторони доручає ТзОВ «Екардо» (субпідряднику) виконати ремонтні роботи по відновленню стінового покриття сандвіч-панелей на обєкті.(а.с.56-59).

На підтвердження виконання вказаних субпідрядних робіт представник позивача надав первинні документи: довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 12.08.2014 року, від 21.08.2014 року та від 16.09.2014 року (а.с.60,67,86); акти приймання виконаних будівельних робіт від 12.08.2014 року на суму 35 460,00 грн., від 21.08.2014 року на суму 37 395,00 грн. та від 16.09.2014 року на суму 22 279,98 грн. (а.с.63-66,70-73,89-91); податкові накладні №4 від 12.08.2014 року на суму 35 460,00 грн., № 31 від 21.08.2014 року на суму 37 395,00 грн., та № 60 від 16.09.2014 року на суму 22 279,98 грн.(а.с.98,100,101); платіжні доручення № 3192 від 21.08.2014 року та № 3242 від 17.09.2014 року (а.с.141-142).

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту реального здійснення господарських операцій з огляду на таке.

При порівнянні умов договору підряду № 10.08.14/1 від 10.08.2014 року між ТзОВ «Церсаніст Інвест» та ТзОВ «Ізолфа Сервіс» та договору субпідряду від 12.08.2014 року між ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» та ТзОВ «Екардо» на одне й теж замовлення щодо тих самих послуг випливає, що строк виконання зобовязань за договором субпідряду (пункт 3.2 договору протягом 12-16 робочих днів, тобто до 03.09.2014 року) перевищує строк виконання зобовязань за договором підряду ( п.3.1 договору протягом 14 робочих днів з дня підписання договору, тобто датою остаточного виконання на себе зобовязань для ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» є 28.08.2014 року). З огляду на умови договорів, вбачається, що згідно п.1.3 договору підряду роботи проводяться із матеріалу замовника (тобто ТзОВ «Церсаніт Інвест»), а згідно п.1.3 договору субпідряду від 12.08.2014 року роботи проводяться із матеріалу субпідрядника (тобто ТзОВ «Екардо») та його засобами. Таким чином, умови однієї ж і тієї послуги різняться за своїм змістом і неможливо встановити з чиїх матеріалів було виконано роботи та куди поділись інші матеріали.

Суд звертає увагу на те, що в довідках про вартість виконаних робіт та в актах приймання-передачі на вказано замовника, а частина робіт згідно договору субпідряду (акт №1 від 12.08.2014 року, довідка про вартість робіт, підсумкова відомість ресурсів, податкова накладна № 4 від 12.08.2014 року) виконана саме 12.08.2014 року, тобто у день підписання договору субпідряду між ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» та ТзОВ «Екардо».

Згідно актів виконаних робіт роботи по договору субпідряду від 12.08.2014 року виконувались у період з 12.08.2014 року по 21.08.2014 року, тобто 8 робочих днів, відповідно для виконання вказаних робіт з урахуванням восьмигодинного робочого дня необхідно було 13 працівників, тоді як згідно податкової звітності в ТзОВ «Екардо» кількість працівників становила 9 осіб. Крім того, у Луцькій ОДПІ відсутня інформація щодо кваліфікації працівників ТзОВ «Екардо» для здійснення зварювальних та монтажних робіт на висоті будівлі до 25 м. Таким чином, за результатами перевірки не підтверджено взаємовідносини ТзОВ «Ізолфа Сервіс» із ТзОВ «Екардо» у серпні 2014 року по придбанню послуг будівельно-монтажних робіт на загальну суму 72855 грн. в тому числі ПДВ 12142, 50 грн.

Згідно іншого договору № ГП14/02 від 02 вересня 2014 року ТзОВ «Маркасон» (замовник) доручає, а ТзОВ «Ізолда-Сервіс» (підрядник) зобовязується виконати комплекс будівельно-монтажних робіт на обєкті «будівля корпус 1 АТГ в літ. «У», що знаходиться за адресою м. Київ, Харківське Шосе, 201-203. (а.с.76).

Згідно п. 10.7 Даний договір має Додатки, що є його невідємною частиною:

Додаток №1: обєми робіт, договірна ціна, графік робіт.

Додаток № 2: порядок та строки розрахунків між сторонами.

Додаток № 3: строки виконання генпідрядником робіт/їх частини.

Вказані додатки до договору підряду, які є його невідємною частиною, підписані сторонами 18 вересня 2014 року. (а.с. 104-106).

Згідно договору субпідряду № Б/Н від 17 вересня 2014 року генпідрядник ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» доручає, а ТзОВ «Екардо» (субпідрядник) зобовязується виконати влаштування покрівлі мембранним покриттям на обєкті «корпус 1 АТГ в літ «У» за адресою м. Київ, Харківське шосе, 201-203.(а.с.82-85).

Виконання вищевказаного договору субпідряду підтверджується такими первинними документами: довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року (а.с.92), актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року на суму 59 114,88 грн. (а.с.95-97), податковою накладною № 61 від 17.09.2014 року на суму 59 114,88 грн.(а.с.99), платіжним дорученням № 3242 від 17.09.2014 року (а.с.142).

Разом з тим, відповідно до п. 1.1, 2.5, 3.3, 3.1 договору № ГП14/02 від 02 вересня 2014 року між ТзОВ «Маркасон» (замовником) та ТзОВ «Ізолда-Сервіс» (підрядником) , додатки №1, №2, №3 є невідємними частинами самого договору, адже такі додатки конкретизують предмет договору підряду, строки виконання замовлених послуг та порядок оплати за такі послуги. Всі ці умови є істотними умовами договорів про надання послуг, в тому числі і договору підряду. Усі три додатки складені та підписані ТзОВ «Маркасон» та ТзОВ «Ізолда-Сервіс» 18 вересня 2014 року, тобто саме в цей день було узгоджено істотні умови між сторонами договору. Однак, ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» ще до моменту визначення усіх цих умов договору, 17 вересня 2014 року підписує із ТзОВ «Екардо» договір субпідряду на роботи, які не були предметом замовлення та цього ж дня виписує податкову накладну № 61 на виконання робіт у вигляді стінового покриття сандвіч панелей. В цей же день 17.09.2014 року до моменту узгодження всіх істотних умов по виконанню договору підряду (додатки №1, №2, №3) виконано всі замовлені послуги та складено акт прийому-передачі виконаних робіт.

Пунктом 4.1 договору субпідряду № Б/Н від 17 вересня 2014 року передбачено, що оплата за виконані роботи генпідрядником здійснюється у безготівковій формі в розмірі 70% після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Як вбачається з матеріалів справи та платіжного дорученням від 17.09.2014 року № 3242, 17 вересня 2014 року генпідрядник ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» перерахувало субпідряднику ТзОВ «Екардо» кошти за будівельні роботи згідно договору Б/Н від 17.09.2014 року в сумі 81 394,86 грн., тобто повністю провело розрахунок за вищевказаним договором після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт посадовими особами генпідрядника та субпідрядника.

Крім того, слід зазначити, що договір субпідряду підписаний у місті Луцьку директорами товариств ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.09.2014 року, в цей же день у місті Києві виконались усі замовлені роботи та за фактом їх огляду та прийняття як належних, 17.09.2014 року складено акт приймання-передачі та підписано цими ж директорами. Всі дії відбулись в один і той же день у різних містах.

Як вбачається з акту перевірки, у ТзОВ «Екардо» числиться 9 працівників, а також зазначено про те, що будь-які відомості щодо додатково залучених працівників (звітність за формою 1 ДФ) у податкового органу відсутні. Тобто, у випадку укладення ТзОВ «Екардо» цивільно-правових договорів з такими особами таке товариство зобовязане подати звітність за формою 1ДФ по податкового органу із зазначенням сум, виплачених на користь таких фізичних осіб. Так як жодних відомостей даним підприємством не подавалось, то це свідчить, що залучення робочої сили шляхом укладення цивільно-правових договорів ТзОВ «Екардо» не здійснювалось і саме тому у податкового органу відсутня інформація щодо такого залучення працівників. Натомість, для виконання вищевказаних договорів субпідряду від 12.08.2014 року та від 17.09.2014 року, необхідно було 13 та 164 працівників відповідно, а тому враховуючи зазначене, неможливо встановити яким чином та хто саме виконував вказані роботи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт виконання підрядних робіт саме ТзОВ «Екардо», судом не встановлено реальність виконання господарських операцій, а відтак, на думку суду, ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» неправомірно включило до складу податкового кредиту відповідні суми по вказаних господарських операціях, незважаючи на наявність формально складених, але недостовірних документів та сплати грошових коштів. Доводи відповідача щодо необґрунтованого декларування позивачем податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 12142, 50 грн., та вересень 2014 року в сумі 13565, 81 грн. знайшли підтвердження у судовому засіданні. З наведених підстав суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому у задоволенні позову про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від від 11 лютого 2015 року № НОМЕР_1 слід відмовити.

За правилами частини третьої статті 4 Закону України Про судовий збір, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Ставка судового збору у даній справі з позовної вимоги майнового характеру становила 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1 827,00 грн. Позивач при поданні позову сплатив 10% відсотків цієї суми, а саме 184,00 грн, що підтверджується квитанцією від 13 травня 2015 року №13639650 (а.с.2).

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог майнового характеру, тому за правилами частини третьої статті 4 Закону України Про судовий збір решта суми ставки судового збору у розмірі 1 643,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу дміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Ізолфа-Сервіс до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2015 року № НОМЕР_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ізолфа-Сервіс» (45620, Волинська обл., Луцький р-н, с. Шепель, вул. Шкільна, 39, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 643 (одна тисяча шістсот сорок три гривні) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 20 червня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук