Справа № 306/6310/15а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 876/6567/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 червня 2015 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук про примусове видворення,

в с т а н о в и в:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 02.06.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук, в якому просив примусово видворити його за межі території України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 червня 2015 року позов задоволено. Примусово видворено громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук за межі території України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що в судовому засіданні ним було подано заяву про надання статусу біженця відповідно до Наказу МВС №649 від 07.09.2011 року «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», з метою її передачі до Міграційної служби України та отримання відповіді від них, на яке суд не відреагував. Вказує. що на момент винесення постанови у матеріалах справи були відсутні жодні документи, які в посвідчували його особу та громадянство, що є недопустимим. Наголошує, що на його прохання надати адвоката йому було відмовлено.

При апеляційному розгляді представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2015 року громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук був виявлений в складі групи осіб та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину Державного кордону з України в Словацьку Республіку без документів що посвідчують його особу.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду вищевказаний громадянин ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності.

30.05.2015 року начальником Чопського прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України, останньому роз'яснено, що він зобов'язаний покинути територію України в термін до 01.06.2015 року. Однак, відповідач територію України не покинув.

Задовольняючи позову суд першої інстанції виходив з того, що громадянин ОСОБА_4 Фарук, перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. ОСОБА_4 Фарук, не відноситься до осіб, яким надано статут біженця та про набуття такого статусу до компетентних органів не звертався, в суді таку вимогу не заявляв.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч.1, 4, 5, 6, 8 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до ч.1, 3, 4, 8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З матеріалів справи видно, що прийняте відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Самостійно, ним територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, не залишено. Дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" на нього не поширюється.

Також, на думку колегії суддів, враховуючи зазначене позивачем в позовній заяві, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення так як, відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має.

Посилання апелянта на те, що відповідач звернувся за наданням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не заслуговують на увагу, так як на момент ухвалення рішення судом першої інстанції - 04.06.2015 року та апеляційного перегляду такі документи відсутні, а надані копії заяви-анкети та анкети датовані 09.06.2015 року свідчать лише про намір подати такі документи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, а тому погоджується, що є наявними підстави для його примусового видворення за межі території України.

Статтею ст.159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 183-5, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Фарук залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 червня 2015 року у справі №308/6310/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена 25.06.2015 року.