Справа № 822/1658/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1658/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: представника позивача представників відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор" смт. Білогір'я Білогірського району Хмельницької області до Білогірське відділення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року повністю, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 09.12.2014 року повністю, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 09.12.2014 року повністю, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року в частині основного платежу в сумі 349758 грн., і штрафної санкції в сумі 174879 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач на підставі акту перевірки № 667-22-35291996 від 14.11.2014 року прийняв податкові повідомлення-рішення:

-№ НОМЕР_1 яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 942151,50 грн.,

-№ НОМЕР_2 яким відповідач зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 421,50 грн.,

-№ НОМЕР_4 яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 525136,50 грн.,

-№ НОМЕР_5 яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання по збору за користування радіочастотним ресурсом України на загальну суму 525,21 грн.,

-№ НОМЕР_6 яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання ПДФО на загальну суму 1020 грн.,

-№ НОМЕР_3 яким відповідач зменшив позивачу суму відємного значення обєкта оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 98194 грн.

Позивач не погоджується з такими податковими повідомленнями-рішеннями в звязку з наступним.

Всі господарські операції позивача із ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт» підтверджуються первинними документами які були предметом перевірки.

Крім того позивач проводив нарахування відсотків за кредитними договорами № LA-6-07 від 03.12.2007 року, № LA-17-08 від 07.04.2008 року, № LA-14-08 від 18.02.2008 року, укладеними позивачем із Компанією «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр. Під час проведення перевірки відповідачу надані вказані договори, розрахунки відсотків, що включаються до складу фінансових витрат з врахуванням обмежень відповідно до пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України.

Відповідач зробив висновок, що позивач неправомірно відніс до складу фінансових витрат суму нарахованих відсотків по кредитах, обґрунтовуючи свою позицію тим що відповідач при проведенні перевірки використав правильний розрахунок відсотків на відміну від позивача.

Податковий кодекс України не містить формули розрахунку відсотків, тому позивач користувався методикою викладеною у віснику Міністерства доходів і зборів України, зокрема статтею надрукованою 16 вересня 2011 року у № 34.

Позивач провів розрахунок за такою методикою і включив відсотки по кредиту в декларацію з податку на прибуток.

На підставі викладеного позивач вважає податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, тому їх необхідно скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні зменшили позовні вимоги і просять визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000466201 від 09.12.2014 року повністю, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року в частині основного платежу в сумі 349758 грн., і штрафної санкції в сумі 174879 грн.

Зменшені позовні вимоги представники позивача підтримали повністю, пояснивши суду, що всі господарські операції позивача із ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД» підтверджуються первинними документами які були предметом перевірки.

Крім того позивач проводив нарахування відсотків за кредитними договорами № LA-6-07 від 03.12.2007 року, № LA-17-08 від 07.04.2008 року, № LA-14-08 від 18.02.2008 року, укладеними позивачем із Компанією «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр. Під час проведення перевірки відповідачу надані вказані договори, розрахунки відсотків, що включаються до складу фінансових витрат з врахуванням обмежень відповідно до пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України.

Відповідач зробив висновок, що позивач неправомірно відніс до складу фінансових витрат суму нарахованих відсотків по кредитах обґрунтовуючи свою позицію тим що відповідач при проведенні перевірки використав правильний розрахунок відсотків на відміну від позивача.

Податковий кодекс України не містить формули розрахунку відсотків, тому позивач користувався методикою викладеною у віснику Міністерства доходів і зборів України, зокрема статтею надрукованою 16 вересня 2011 року у № 34.

Позивач провів розрахунок за такою методикою і включив відсотки по кредиту в декларацію з податку на прибуток.

На підставі викладеного позивач вважає податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, тому їх необхідно скасувати.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, пояснивши суду, що податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки прийняті у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (пункт 1.1 статті 1).

В судовому засіданні встановлено, що позивач 13.07.2007 року зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області та відповідно до статтей 15, 16 Податкового кодексу України є платником податків, зборів і зобовязаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів-центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску його територіальні органи.

Однією із функцій органів державної податкової служби яку вони виконують згідно підпункту 19.-1.1.1 пункту 19.-1.1 статті 19 Податкового кодексу України є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення перевірок встановлений главою 8 Податкового кодексу України.

Пунктом 75.1, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок встановлений статтею 77 Податкового кодексу України.

Посадовими особами Славутської обєднаної державної податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Поділля Елеватор».

Згідно пункту 77.9 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За результатами перевірки відповідач склав акт «Про результати планової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року» № 667-22-35291996 від 14.11.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України, тобто заниження податку на прибуток в сумі 628101 грн., в тому числі за 2 квартал 2012 року в сумі 3363 грн., за 3 квартал 2012 року в сумі 120307 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 268010 грн., за 4 квартал 2013 року в сумі 236421 грн.

Також встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість в сумі 350091 грн., в тому числі за листопад 2012 року в сумі 349728 грн., за серпень 2013 року в сумі 4799 грн., за листопад 2013 року в сумі 4436 грн.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно пунктів 58.1, 58.2 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручаться) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (финансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 525136,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 350091 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 175045,50 грн., та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 942151,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 628101 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 314050,50 грн.

Висновки акту перевірки та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення, суд вважає такими, що в частині не відповідають вимогам Податкового кодексу України, тобто є протиправними враховуючи наступне.

За висновками акту перевірки безпідставне віднесення до витрат з податку на прибуток сум сплачених позивачем за отримані товари і послуги в розмірі 32230 грн., відбулось внаслідок господарських відносин із ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД».

Завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 349758 грн., відбулось внаслідок безпідставного віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по операціях з ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД».

Також встановлено безпідставне віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковою накладною № 134 від 04.06.2013 року на суму 1999,97 грн., виписаною постачальником-ТОВ «ЛД Транс експедиція» в період анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість.

При проведенні перевірки досліджені такі договори:

-договір поставки № 96 від 2012 року, укладений позивачем із ПП «Генус Меркс», згідно якого постачальник зобовязується поставити позивачу інфрачервоний аналізатор «Інфраскан» із калібруванням на ячмінь, пшеницю, соняшник, ріпак та млин лабораторний ЛМТ-2;

-договір правонаступництва, укладений позивачем із ПП «Генус Меркс» та ТОВ «Сузіря Альпіонн», згідно якого в звязку з настанням форс-мажорних обставин ТОВ «Сузіря Альпіонн» приймає на себе обовязок належного виконання зобовязань перед ТОВ «Поділля Елеватор»;

-договір № 91 від 30.10.2012 року, укладений позивачем із ПП «Олівде» на виконання робіт по дезінсекції, дератизації та знезараженню складських порожніх приміщень та запасів сільськогосподарських культур;

-договори підряду № 1/08-12 від 10.08.2012 року та № 1/09-12 від 05.09.2012 року укладених позивачем із ТОВ «Агроконтакт»;

-договір субпідряду № 1/08-12 від 10.08.2012 року, укладений ТОВ «Агроконтакт» із ТОВ «ВК «Віконні системи».

Господарські договори із контрагентами, а саме: ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Торговий дім «КМД», - позивачем не укладались.

Також при проведені перевірки взаємовідносин позивача із постачальниками товарів та послуг досліджені податкові накладні, видаткові накладні, фінансові документи, акти перевірок контрагентів позивача контролюючими органами, акт приймання виконаних підрядних робіт № КБ-2а, довідка про вартість виконаних підрядних робіт № КБ-3 за договором підряду та договором субпідряду, тест полоски, надані позивачем як первинні документи, підтверджуючі виконання договорів поставки товарів та послуг.

Дослідивши отримані та досліджені первинні документи позивача, контролюючий орган в акті перевірки прийшов до висновку, що такі первинні документи не можуть вважатися документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки не фіксують фактичне здійснення господарських операцій, тобто не було фактичного здійснення господарських операцій, що підтверджується недоліками в оформленні акту приймання виконаних підрядних робіт № КБ-2а, в оформленні довідки про вартість виконаних підрядних робіт № КБ-3 за договором підряду та договором субпідряду, видатковій накладній, відсутності документів підтверджуючих якість отриманого товару, товарно-транспортних накладних по доставці товару, актів приймання-передачі товару.

Крім того актами зустрічних перевірок ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД» встановлено, що господарські операції вказаних контрагентів із позивачем не мають реального характеру в звязку з відсутністю в контрагентів обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів.

Таким чином позивач безпідставно відніс до податкових витрат з податку на прибуток витрати по оплаті неотриманих товарів та послуг та суми сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах.

Висновки акту перевірки та прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 942151,50 грн., в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 48345 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 32230 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 16115 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати, враховуючи наступне.

Позивач уклав господарські договори з із ПП «Генус Меркс», (договір правонаступництва, укладений позивачем із ПП «Генус Меркс» та ТОВ «Сузіря Альпіонн»), ПП «Олівде», ТОВ «Агроконтакт» відповідно до яких постачальники прийняли на себе зобовязання поставити покупцю товари та послуги. Перелік вказаних договорів та їх зміст наведений у акті перевірки.

Позивач в підтвердження виконання договорів надав договори поставки, податкові накладні, фінансові документи про оплату отриманих товарів та послуг в безготівковій формі, видаткові накладні, акт приймання виконаних підрядних робіт № КБ-2а, довідку про вартість виконаних підрядних робіт № КБ-3 за договором підряду та договором субпідряду, перелік яких також наведений в акті перевірки.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на дату здійснення господарських операцій) визначені витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на дату здійснення господарських операцій) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пункту 139.1, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на дату здійснення господарських операцій) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Позивач на підставі отриманих первинних документів формував витрати з податку на прибуток які були відображені у податкових деклараціях за відповідні звітні (податкові) періоди.

Суд при вирішенні спору не бере до уваги обставини встановлені актом перевірки які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення та пояснення представників відповідача по справі, виходячи із такого.

Із пояснень представників позивача судом встановлено, що отримані товари та послуги за договорами поставки позивач використав у своїй господарській діяльності.

Відповідачем при проведенні перевірки не встановлено можливого виконання поставки товарів, послуг позивачу іншими контрагентами, хоча підприємство здійснювало господарську діяльність, а також сплачувало податки до бюджету.

Проведеною перевіркою не надано відповідь на основні питання, а саме: звідки і яким чином доставлявся товар, що позивач використовував для організації господарської діяльності, у разі якщо товар не поставлявся контрагентами позивача, як це стверджує відповідач, тому при вирішенні спору не можна брати до уваги обставини акту перевірки як підстави для висновку, що товар взагалі не закуплявся та не доставлявся до позивача.

Яким чином і яким транспортом доставлявся закуплений товар не може бути підставою для висновку про відсутність поставок, жодним чином порядок виконання договорів поставки товару не може вплинути на право позивача по формуванню витрат.

Державним податковим органом не надано жодних доказів того, що відомості в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку позивача, оформлених при виконанні зазначених договорів поставки не відповідають дійсності.

Право позивача на формування витрат не залежить від діяльності його контрагентів та взаємовідносин з третіми особами, а також зокрема відсутності їх за місцезнаходженням при проведені зустрічних перевірок.

Враховуючи висновки відповідача про те, що договори поставки не мають реального характеру суд вважає, що таким чином вони підпадають під ознаки нікчемності за висновками відповідача.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому виявилась завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, і хто з її учасників мав намір на досягнення цієї мети. За відсутності таких доказів наявність умислу у юридичної особи не може вважатись установленою.

Аналізуючи все в сукупності суд приходить до висновку, що намір сторін у досліджених договорах поставки, щодо вчинення господарських зобовязань з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, за досліджених обставин у судовому засіданні свого підтвердження не знайшов.

Доказів того, що укладені договори є такими, що не мають реальних наслідків, відповідачем не надані, у акті перевірки не наведені.

За таких обставин суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 942151,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 628101 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 314050,50 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 48345 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 32230 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 16115 грн., тобто в частині нарахувань які стосуються взаємовідносин позивача із контрагентами ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД».

Прийняте відповідачем на підставі акту перевірки податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року яким він збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 525136,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 350091 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 175045,50 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 524637 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 349758 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 174879 грн., враховуючи наступне.

Позивач отримав від контрагентів податкові накладні в зв'язку із оплатою отриманих товарів та послуг.

Факт отримання податкових накладних підтверджується актом перевірки, поясненнями сторін, копіями податкових накладних.

Позивач на підставі отриманих податкових накладних сформував податковий кредит за відповідні звітні (податкові) періоди та подав до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні (податкові) періоди.

Згідно підпунктів а), б) пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, також з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до статті 194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Так як позивач та його контрагенти в період часу здійснення господарських операцій були платниками податку на додану вартість, такі господарські операції з постачання товарів і постачання послуг є об'єктом оподаткування таким податком, тому контрагенти провели оподаткування господарських операцій за базою оподаткування і за ставкою встановленою Законом.

Відповідно до підпункту в) пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій в тому числі з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій-не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Аналізуючи вказані норми Податкового кодексу України, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує право платника податку на податковий кредит є належно виконана податкова накладна, за умови придбання послуг з метою їхнього подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, в звязку з чим вважає, що позивач сформував податковий кредит у звітному (податковому) періоді на підставі отриманих податкових накладних від контрагентів цілком правомірно у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Жодного порушення перерахованих норм Податкового кодексу України, позивачем не допущено, таких порушень не встановлено ні актом перевірки, ні при розгляді спору в суді.

Суд при вирішенні спору не бере до уваги обставини встановлені актом перевірки які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення та пояснення представника відповідача по справі, виходячи із того, що актом перевірки не доведено відсутність поставки товарів та послуг контрагентами позивача.

Доказів того, що укладені договори є такими, що не мають реальних наслідків, відповідачем не надані, у акті перевірки не наведені.

Безпідставне віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковою накладною № 134 від 04.06.2013 року на суму 1999,97 грн., виписаною постачальником-ТОВ «ЛД Транс експедиція» в період анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість позивач визнає, в цій частині податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року не оскаржує.

За таких обставин суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 525136,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 350091 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 175045,50 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 524637 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 349758 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 174879 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 942151,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 628101 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 314050,50 грн., яке як встановлено судом необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 48345 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 32230 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 16115 грн., тобто в частині нарахувань які стосуються взаємовідносин позивача із контрагентами ТОВ «Сузіря Альпіонн», ТОВ «Балтік Біо Трейд», ПП «Олівде», ПП «ОСОБА_7 система», ТОВ «Агроконтакт», ТОВ «Торговий дім «КМД», нараховано також суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 893806,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 595871 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 297935,50 грн.

В цій частині нарахувань за податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року в суду відсутні правові підстави для того щоб визнати його протиправним та скасувати, враховуючи наступне.

Згідно статуту ТОВ «Поділля Елеватор» учасниками (засновниками) товариства є ТОВ Латагро» та ТОВ «Центр Дар».

Одним із учасників (засновників) ТОВ Латагро» є Компанія з обмеженою відповідальністю «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр. Частка компанії в статутному фонді становить 66,67 %. Компанія з обмеженою відповідальністю «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр здійснює опосередковане управління ТОВ «Поділля Елеватор» через ТОВ Латагро». Так як в управлінні нерезидента Компанії з обмеженою відповідальністю «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр через повязану особу-ТОВ Латагро» знаходиться більше 50 % статутного фонду ТОВ «Поділля Елеватор», тому відсотки за користування кредитами сплачені нерезиденту відносяться до витрат з врахуванням обмежень встановлених пунктом 141.2 статті 141 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 141.1, 141.2 статті 141 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла на час здійснення фінансових операцій) до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

В звязку із відсутністю отримання доходів у вигляді процентів від розміщення власних активів та оподатковуваного прибутку за 1 квартал 2012 року позивач неправомірно відніс до складу фінансових витрат суму нарахованих відсотків по кредитах отриманих від Компанії з обмеженою відповідальністю «ATS AGRIBUSNESS LIMITED» Республіка Кіпр в сумі 1164084 грн.

Дослідження змісту порядку обчислення відсотків за користування кредитами застосованого контролюючим органом при проведенні перевірки та порядку обчислення відсотків за користування кредитами застосованого позивачем, дає підстави суду зробити висновок, що порядок обчислення відсотків за користування кредитами застосований відповідачем відповідає змісту пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України в звязку з чим відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 942151,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 628101 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 314050,50 грн., в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток в сумі 893806,50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 595871 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 297935,50 грн.

Порядок обчислення відсотків за користування кредитами застосований контролюючим органом при проведенні перевірки наведений в акті перевірки та письмових запереченнях наданих представниками відповідача, та наведений в інформаційно-довідковому ресурсі Державної фіскальної служби України.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та доведений у судовому засіданні дослідженими доказами частково, тому його необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 16, 19, 20, 41, 54, 58, 75, 77, 86, 138, 139, 141, 185, 193, 194, 198, 201 ПК України, ст.ст. 9, 11, 86, 157, 159 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» суми грошового зобовязання за платежем з податку на прибуток на загальну суму 48345 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 32230 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 16115 грн.

В решті податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.12.2014 року залишити без змін.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» суми грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість в сумі 524637 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 349758 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 174879 грн., враховуючи наступне.

В решті податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 09.12.2014 року залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 23.06.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1