Справа № К/9991/20981/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/9991/20981/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Головуючого судді: Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - Стороженко А.І.

відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року у справі за позовом Державної фінансової інспекція в Харківській області до Державного науково-дослідного та проектного інституту основної хімії (НІОХІМ) про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року Контрольно-ревізійне управління в Харківській області звернулося до суду з позовом до Державного науково-дослідного та проектного інституту основної хімії "НІОХІМ", в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 518304, 53 грн. в дохід Державного бюджету України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Державного науково-дослідного та проектного інституту основної хімії "Ніохім" в дохід держбюджету України грошові кошти в сумі 518 304, 53 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, в період з 17.01.2001 року по 15.04.2011 рік відповідно до п.2 програми державного фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності Державного науково-дослідного та проектного інституту основної хімії "Ніохім" за 2009-2010 роки Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області проведено аудит, за результатами якого складено звіт № 18-20/13 від 15.04.2011 року.

В ході проведення фінансового аудиту Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області, крім іншого, було встановлено, що станом на 01.01.2009 рік діяло 32 договори оренди, з яких 21 договір укладений орендарями безпосередньо з Інститутом та 11 договорів з РВ ФДМУ по Харківській області; станом на 01.01.2010 рік 20 договорів, з яких 14 укладені з Інститутом, 6 з РВ ФДМУ по Харківській області; станом на 31.12.2010 року 28 договорів, з яких 6 з Інститутом та 22 договори з РВ ФДМУ по Харківській області. Загальний розмір орендної плати, отриманої Інститутом у 2009 році, склав 330,78 тис. грн., у 2010 році 187,52 тис. грн. Зазначене є порушенням ст. 287 Господарського кодексу України, ст. 5, 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786.

З метою недопущення порушення чинного законодавства України, що регулює відносини в сфері оренди державного нерухомого майна Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області ДНДПІ "Ніохім" було рекомендовано по-перше, не продовжувати дію договорів оренди після закінчення їх терміну, згідно яких орендодавцем виступає ДНДПІ "Ніохім", а по-друге, виступати ініціатором укладання договорів оренди через РВ ФДМУ з контрагентами, з якими на час проведення аудиту укладені договори про надання послуг з утримання обладнання.

Зазначена позиція підтверджується і довідкою перевірки дотримання вимог чинного законодавства при передачі в оренду державного майна, що знаходиться на балансі Інституту, затвердженої начальником РВ ФДМУ по Харківській області від 31.03.2010 року, в якій закріплені результати перевірки дотримання Інститутом вимог законодавства, що регулює орендні відносини, за результатами якої встановлено чисельні порушення Інститутом законодавства та рекомендовано останньому припинити дію договорів оренди з метою приведення їх у відповідність до вимог чинного законодавства, а також вжити заходи щодо усунення заборгованості по орендній платі до державного бюджету.

Згідно матеріалів справи статут Державного науково-дослідного і проектного інституту основної хімії "Ніохім" (в новій редакції, зі змінами і доповненнями № 1) затверджений наказом Міністерства промислової політики України від 12.04.2007 року №167, зареєстрований Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 24.04.2007 року №2013629.

Відповідно до п.1.1 Статуту Державне підприємство "Державний науково-дослідний і проектний інститут основної хімії ("Ніохім") є юридичною особою, засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства промислової політики України та діє на підставі Статуту відповідно до Господарського Кодексу України, Цивільного Кодексу України та інших актів законодавства України.

Відповідно до п. 4 Статуту майно ДНДПІ "Ніохім" становлять основні фонди, оборотні кошти, виробничі і невиробничі активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд у відповідності з метою своєї діяльності, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству України та Статуту. У відповідності до п. 4.7 Статуту Підприємство має право здавати в оренду відповідно до чинного законодавства України підприємствам, організаціям та установам, а також громадянам устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, які йому належать . Підприємство має право передавати в оренду інше нерухоме майно, яке за ним закріплене, лише з попередньою згодою Мінпромполітики України та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Згідно п. 7.1 Статуту управління підприємством здійснює його керівник (Директор). Директор Державного науково-дослідного і проектного інституту основної хімії "Ніохім" розпоряджається майном, коштами та іншими активами Підприємства згідно з чинним законодавством України; укладає господарські та інші угоди; має право відкривати і закривати рахунки в банківських установах; в межах своєї компетенції видає накази, розпорядження та інші акти, дає вказівки, обов'язкові для всіх працівників Підприємства.

На час проведення Контрольно-ревізійним управлінням по Харківській області фінансового аудиту відповідача, останній виступав орендодавцем державного нерухомого майна, що обліковується на балансі підприємства, відповідно до укладених договорів оренди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вживалися відповідні заходи щодо приведення укладених між ним та іншими суб'єктами господарювання договорів у відповідність до вимог ГК України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна", проте суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним були вчинені будь-які дії щодо повернення до державного бюджету України грошових коштів, отриманих від орендарів в якості сплати орендної плати.

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд вказав, що при розгляді справи встановлено, що ревізії позивача проведено не було, письмових вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування позивачу не надсилалось.

Разом з тим, у період 2009-2010 році, діяли договори оренди нежитлових приміщень, які позивач укладав у період 1997-2003 роках., а саме: з Інститутом інформатики і управління НАН і Міносвіти № 32 від 01.11.99, ТОВ НВП «Інфотех-Сервіс ЛТД» № 17 від 01.11.99, ТОВ «Техінформ» №26 від 01.11.99, Державне комунальне підприємство електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» №20 від 01.11.99, ТОВ «Фісон» №б/н від 30.10.98, ПП «ОСОБА_4.», № 3 від 01.11.99, Дочірнє підприємство «Парус-Харків» №41 від 01.03.00, ТОВ НВП «Технауксервіс» №47 від 01.11.00, ТОВ НВП «Електрон» № 55 від 01.08.01, НВП «Інформвнеш-сервіс № 54 від 01.06.01.: з ПВКП «Міко» №57 від 01.10.01, ПП ОСОБА_5 № 64 від 01.09.02, ТОВ НВП «Тіс» №72 від 30.12.02, ТОВ «Укрспецтранс» №94 від 29.12.03, ТОВ «Сокіл» № 53 від 30.04.02, ПП «Вокар» № 77 від 01.04.03, ТОВ «Європродукт» № 81 від 01.09.03, ТОВ «Інститут будівництва» № 90 від 01.12.03, ПП ОСОБА_6 № 82 від 01.09.03, ТОВ «Друкарня «Новий світ» №80 від 01.10.03, СПД ФО ОСОБА_7 № 89 від 01.10.03. В період укладення зазначених договорів діяв Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р. №2269-12 із змінами та доповненнями, ст.5 якого було визначено, що підприємства мають право бути орендодавцями нерухомого майна.

Крім того, відповідачем надіслано всім орендарям листи про відмову від продовження дії договору у відповідності із новим ГК України. Після закінчення терміну дії договорів оренди, та за рішенням Господарського суду Харківської області по позовній заяві ДНДПІ НІОХІМ припинено дію таких договорів: №3 від 01.11.1999 р. орендар ПП ОСОБА_8 - розірвано з 01.03.2009р. №89 від 01.10.2003 р. орендар СПДФО ОСОБА_7 - розірвано з 29.10.2009 р., №80 від 01.10.2003 р. орендар ТОВ «Друкарня Новий світ» - розірвано з 30.09.2009 р., №82 від 01.09.2003р. орендар ПП ОСОБА_6 - розірвано з 31.05.2009 р. (за рішенням суду), №90 від 01.12.2003р. орендар ТОВ «Інститут будівництва» - не діє з 27.02.2009 р., №81 від 01.09.2003р. орендар ТОВ «Європродукт» - розірвано 22.09.2009 р., №77 від 01.04.2003р. орендар ПП «Вокар» - розірвано з 01.05.2009 р., №57 від 01.10.2001р. орендар ПВКП «МІКО»- розірвано з 28.02.2010 р. (за рішенням суду), №72 від 30.12.2002 р. орендар ТОВ НВП «Тіс» - розірвано з 31.05.2011 р., №26 від 01.11.1999 р. орендар ТОВ «Техінформ» - з 10.08.2010 р.

Договори переукладені через Фонд державного майна по Харківській області та припинено дію таких договорів з НІОХІМ: №53 від 30.04.2002р. орендар ТОВ «Сокіл»- з 22.03.2010р., №47 від 01.11.2000 р. орендар ТОВ НВП «Технауксервіс» - з 25.11.2009 р., №41 від 01.03.2000 р. орендар «Дочірнє підприємство «Парус - Харків»- з 31.03.2010р., №94 від 29.12.2003 р. орендар ТОВ «Укрспецтранс»- з 29.12.2010 р., №55 від 01.08.2001 р. орендар ТОВ НВП «Електрон»- з 11.11.2010 р., № 20 від 01.11.99 р., орендар Державне комунальне підприємство електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло».

Тому, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем здійснюються заходи щодо усунення порушень та виконуються рекомендації, надані згідно аудиторського звіту від 15.04.2011 р. № 18-20/13, складеного за результатами фінансового аудиту, проведеного Контрольно-ревізійним управлінням по Харківській області.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками апеляційного суду. Разом з тим, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

При цьому, у справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-462а14).

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в заявленому позові з підстав його необґрунтованості.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції були повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді