Справа № 2а-7990/11/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-7990/11/2670

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 червня 2015 року №2а-7990/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

дочірнього підприємства «Адідас-Україна»

до

окружної державної податкової служби – Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Судом касаційної інстанції було зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено питання щодо фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом – товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К», а саме: руху активів у процесі здійснення таких господарських операцій; спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; зв'язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг) і господарською діяльністю платника податку, оскільки включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку; дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість; встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість в ціні товарів (робіт, послуг), що придбані платником податку.

Також, касаційною інстанцією зазначено, що в процесі розгляду даної справи необхідно встановити факт реєстрації та перебування контрагента платника податку в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Розгляд справи здійснено із врахуванням частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізованою державною податковою інспекцією у місті Києві по роботі з великими платниками податків було проведено документальну невиїзну перевірку дочірнього підприємства «Адідас-Україна» з питань формування податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2010 року по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К».

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Валеннта» підпунктів 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму у розмірі 257851,00 грн.,

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість”, чинного на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пунктом 1.7, підпунктами 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) – актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дат а виписки відповідного рахунку (товарного чека) – в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів:

1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ);

2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця;

3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності;

4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання;

5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків валових витрат при обчисленні податку на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (суборендар) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К» (орендар) укладено типові договори суборенди від 19.11.2009 №1 та від 19.11.2009 №1/11/2009, відповідно до яких, орендар зобов’язується передати, а суборендар прийняти в суборенду на умовах цього договору нежилі приміщення, визначені підпунктами 1.1.1 та 1.1.2 Договору.

Відповідно до пункту 1.2 названих договорів, приміщення підлягають передачі суборендареві для розміщення магазину, складу та службових приміщень.

Пунктом 1.3 договорів від 19.11.2009 №1 та від 19.11.2009 №1/11/2009 визначено, що плани приміщень – додатки №№1 і 2 є невід’ємною частиною цього договору (пункт 1.3 договору).

З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено відсутність декларації з податку на додану вартість відносно контрагента позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Інтент-К» за квітень 2010 року, в якій останній, відповідно до вимог податкового законодавства, повинен був визначити податкове зобов’язання з податку на додану вартість по правовідносинах із позивачем для сплати відповідних коштів до державного бюджету України.

Відповідно до відповіді державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси від 30.09.2010 № 4350/7/23-10/40, товариством з обмеженою відповідальністю “Інтент-К” було подано до податкового органу декларацію по податку на додану вартість за квітень 2010 року, яка була заповнена всупереч встановленого порядку, а саме не було надано додатку № 5 до декларації (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів), у зв’язку з чим зазначена декларація була відправлена товариству з обмеженою відповідальністю “Інтент-К” та запропоновано подати нову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2010 року, яка б відповідала вимогам діючого законодавства. Але нову декларацію, яка б відповідала вимогам закону, товариством з обмеженою відповідальністю “Інтент-К” до податкового органу надано не було.

З наявної в матеріалах справи роздруківки податкової декларації з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю “Інтент-К” за квітень 2010 року, вбачається, що первинну декларацію з податку на додану вартість за квітень 2010 року, що була повернута ДПІ у Малиновському районі місті Одеси, як така, що заповнена всупереч встановленого порядку –було подано товариством з нульовими показниками.

У свою чергу, позивачем, під час розгляду справи, не надано жодних доказів на спростування доводів контролюючого органу, зокрема, не надано суду доказів фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К», а саме: актів приймання-передачі нерухомого майна за договорами суборенди від 19.11.2009 №1 та від 19.11.2009 №1/11/2009; платіжних доручень або виписок з банку по особовому рахунку, що б підтверджували проведення оплати за орендовані нежилі приміщення; доказів розміщення в орендованих приміщеннях магазину, складу та службових приміщень (згідно цільового призначення орендованих приміщень за умовами договорів).

Також позивачем не надано суду плани приміщень, наявність яких є обов’язковою умовою договорів від 19.11.2009 №1 та від 19.11.2009 №1/11/2009.

Отже позивачем жодним чином не доведено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом – товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К», а саме: руху активів у процесі здійснення таких господарських операцій; спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; зв'язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг) і господарською діяльністю платника податку, оскільки включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку; дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

За таких обставин, відсутній факт надмірної сплати податку на додану вартість в ціні товарів (робіт, послуг), що придбані платником податку, що не дає право на формування податкового кредиту, як суми на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду.

Не надано позивачем і виписку банку по особовому рахунку, яка б підтверджувала здійснення відповідних проплат.

За таких обставин, позивачем не доведено суду економічної та ділової доцільності господарських взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю товариством з обмеженою відповідальністю “Інтент-К”.

Крім того, за результатами співставлення даних податкового обліку позивача із даними податкового обліку товариства з обмеженою відповідальністю “Інтент-К”, контролюючим органом встановлені значні відхилення, чим порушено фіскальні інтереси держави.

Отже, враховуючи відсутність доведеної позивачем наявності ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, доказів їх реальності, судом встановлено здійснення операцій надання податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту, а відтак порушення фіскальних інтересів держави.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.