Справа № 816/915/15-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р.Справа № 816/915/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2015р. по справі № 816/915/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області

про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанов від 14.01.2015 року ВП №45350871, від 16.03.2015 року ВП №46761610 про звернення стягнення на доходи боржника; скасувати постанови відповідача від 14.01.2015 року ВП №45350871, від 16.03.2015 року ВП №46761610 про звернення стягнення на доходи боржника; скасувати постанову від 06.03.2015 року ВП №46761610 про відкриття виконавчого провадження; скасувати постанови відповідача від 17.11.2014 року ВП №45350871, від 13.03.2015 року ВП №46682032, від 13.03.2015 року ВП №46761610 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; скасувати постанову відповідача від 20.04.2015 року ВП №46682032 про арешт коштів боржника.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", пп.1.5.1 п.1.5 пп. 3.8.1 пп. 3.8.4 , пп. 3.8.6 п. 3.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5, чс.5 ст. 25, п.9-3 розд. VІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 23.06.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що на примусовому виконанні в Крюківському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 46872718 у склад якого входить:

- ВП № 45350871 з примусового виконання вимоги Управління пенсійного фонду України в м.Кременчуці № Ф-2453 від 03.09.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м.Кременчуці боргу в сумі 4010,30 грн.;

- ВП № 46682032 з примусового виконання вимоги Управління пенсійного фонду України в м.Кременчуці № Ф-4327 від 20.11.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м.Кременчуці боргу в сумі 1194,03 грн.;

- ВП № 46761610 з примусового виконання вимоги Кременчуцької ОДПІ № Ф-809/5850 від 05.11.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької ОДПІ боргу в сумі 1267,95 грн.

Дані виконавчі провадження були відкриті 10.11.2014 року (ВП № 45350871), 26.02.2015 року (ВП № 46682032) та 06.03.2015 року (ВП № 46761610), про що державним виконавцем винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам для відома та виконання /а.с.76, 110,128/.

У виконавчих документах та в заявах стягувачів вказана адреса боржника: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 /а.с.78,116,134/.

В своїй заяві від 04.11.2014 року №19183/06-21 стягувач просить звернути стягнення на дохід боржника, який останній отримує на ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" /а.с.77/.

Позивач заперечуючи законність вказаних постанов, звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, що спірні постанови прийняті з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до положень статей 3 та 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, якими, зокрема, є рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За приписами частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Наведені норми чинного законодавства України спростовують доводи позивача про відсутність повноважень відповідача приймати до виконання вимогу УПФУ як виконавчий документ, оскільки вищевказані норми встановлюють, що вимога УПФУ є рішенням органу державної влади, виконання якого за законом покладено на державну виконавчу службу.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України вимога УПФУ є виконавчим документом.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 25 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що доказів того, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання чи він пред'явлений до виконання до невідповідного органу державної виконавчої служби, або ж доказів наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, позивачем суду не надано, відтак спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2015 року ВП №46761610 прийнята з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції стосовно правомірності винесення постанов про звернення стягнення на доходи боржника від 14.01.2015 року ВП №45350871 /а.с.17/, від 16.03.2015 року ВП №46761610 /а.с.28/, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. . За іншими виконавчими документами державний виконавеиь має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувана. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Враховуючи те, що в заяві стягувача (Управління пенсійного фонду України в м.Кременчуці) про відкриття виконавчого провадження міститься прохання звернути стягнення на доходи боржника, державним виконавцем було правомірно застосовано ч. 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", після закінчення строку на самостійне виконання, а відтак дії державного виконавця з винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника з виконання ВП № 45350871, ВП №46761610 вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відтак, суд першої інстанції вірно з'ясував, що спірні постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 14.01.2015 року ВП №45350871, від 16.03.2015 року ВП №46761610 прийняті відповідачем з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо позовної вимоги про скасування постанов державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 17.11.2014 року ВП №45350871/а.с.24/, від 13.03.2015 року ВП №46682032/а.с.27/, від 13.03.2015 року ВП №46761610 /а.с.26/ про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, судом вірно зазначено наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

У відповідності до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 2 п. 3.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду в десятиденний строк.

Згідно ч. 3 п. 3.13.1 Інструкції, про розмір витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець відповідно до розрахунку витрат, наданого фінансовою службою відповідного головного управління юстиції, складає акт про витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій (додаток 1), у якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідачем надано суду Акти державного виконавця про витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій від 13.03.2015 року ВП №46682032, ВП№46761610, ВП №45350871 /а.с.99-100, 118-119,104-105/.

Таким чином, відповідачем правомірно віднесено до витрат на проведення виконавчих дій витрати, пов'язані виготовленням та пересиланням документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень тощо, які передбачені в статті 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Стосовно законності прийняття відповідачем постанови від 20.04.2015 року ВП №46682032 про арешт коштів боржника /а.с.102/, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до положень статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Частиною 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно підпункту 4.1.9 п. 4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Встановлені обставини справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги свідчать про те, що державним виконавцем при примусовому виконанні вимоги №Ф-4327, виданої 20.11.2013 року Управлінням Пенсійного Фонду України в м.Кременчуці про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в сумі 1194,03 грн., прийнято оскаржувану постанову про арешт коштів боржника з підстав несплати боржником коштів в наданий термін, що узгоджується з наведеними вище вимогами норм чинного законодавства.

Відтак, суд першої інстанції вірно з'ясував, що спірна постанова про арешт коштів боржника від 20.04.2015 року ВП №46682032 прийнята з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання позивача на те, що він проживає на тимчасово окупованій території, а саме у м. Севастополі, а тому відповідач при винесенні спірних постанов порушив його законні права та інтереси, не приймається судом до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 не надав до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ відповідних документів, які підтверджують його перебування на тимчасово окупованій території.

В матеріалах справи наявна ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року, якою постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2014 року залишена без змін. Даною постановою ОСОБА_1 відмовлено у зобов'язанні Державної міграційної служби здійснити реєстрацію його місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 60-61/.

З огляду на зазначені обставини справи та вимоги діючого законодавства України, колегія суддів підтверджує висновки суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року по справі 816/915/15-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2015р. по справі № 816/915/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4