Справа № 2а-4906/11/1805
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/9991/21137/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Головуючого судді: Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи 1- ОСОБА_3

третьої особи 2 - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування п. 1 рішення №830 від 28 грудня 2010 року «Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» для населення».

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2011 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2012 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись та порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2010 року виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення №830 «Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» для населення». Надання вказаних послуг товариство «Сумитеплоенерго» здійснює на підставі відповідних ліцензій та є фактичним їх надавачем в м. Суми у 2011 році. Крім цього, вказаним рішенням встановлено двоставковий тариф на послуги за спожиту теплову енергію та тариф на послуги централізованого постачання гарячої води для населення.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій виходили з правомірності дій відповідача та наявності у нього законних повноважень на прийняття рішення про встановлення тарифів на комунальні послуги.

Так, відповідно до п.п. 2 п. "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить, зокрема, встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що міська рада наділена відповідними повноваженнями щодо прийняття рішень про встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" тариф (ціна) на теплову енергію це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тариф на теплову енергію для споживачів визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Пунктом 95 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006 року, передбачено обов'язкове надання висновків щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, наданням послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води Державною інспекцією з контролю за цінами або її територіальними органами в порядку, встановленому Міністерством економіки України.

В порядку формування тарифів на надання послуг з централізованого опалення, відповідно до п. 39 Порядку, підприємства застосовують двоставковий тариф на надання послуг з централізованого опалення, затверджені у встановленому порядку.

Пунктом 3 наказу Міністерства економіки України № 67 від 07.03.2007 року "Про затвердження порядку надання висновків щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, послуги з вивезення побутових відходів, а також технічного обслуговування ліфтів" встановлено, що звернення виконавців/виробників уповноваженого органу щодо перегляду тарифів подається за наявності висновків Державної інспекції з контролю за цінами або територіального органу Державної інспекції з контролю за цінами щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат на виробництво житлово-комунальних послуг.

Відповідно до висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області №195-203 від 13.10.2008 року розрахунки планових витрат на послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії від Сумської ТЕЦ та котелень є економічно обґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що рішення №830 від 28 грудня 2010 року прийняте міською радою в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції були повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді