Справа № 9101/112237/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/112237/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

ВСТАНОВИЛА:

Не погодившись з вищевказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, та просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмін» (код ЄДРПОУ 33134232), 12.08.2004 зареєстроване Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та взято на податковий облік в органах державної податкової служби 12.08.2004 за № 2004/483 та на час розгляду справи перебуває обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Непогодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач його оскаржив у судовому порядку.

Вирішуючи спір у справі, та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини не є підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з ПДВ та права на отримання бюджетного відшкодування за умови, що виконано усі, передбачені Податковим кодексом, вимоги стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Законодавство України не передбачає обов'язку платника податку здійснювати контроль за господарською діяльністю контрагентів, а надані документи та пояснення представника позивача підтверджують фактичне виконання робіт за договорами, тобто свідчать про здійснення господарських операцій.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.76 Податкового кодексу України, вся податкова звітність платників податків суцільним порядком підлягає камеральній перевірці. Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до п.7.1.5, 7.1.7 ст.7 ПК України під час встановлення податку обов'язково визначаються, зокрема, такі елементи, як порядок обчислення податку; строк та порядок сплати податку.

Відповідно до п. 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та зокрема складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів. V тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 п.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Актом перевірки не встановлено фактів, що у червні-липні 2011 року до складу податкового кредиту позивач включив суми податку на додану вартість не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, твердження відповідача про порушення позивачем п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України в акті перевірки не підтверджені посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, підтверджують наявність зазначених фактів.

Пунктом 200.4 ст.200 ПК України встановлено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сум податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Норми пункту 200.5 ст. 200 ПК України визначає перелік осіб, які не мають право на отримання бюджетного відшкодування, а саме особи які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту, внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

Неможливість податковим органом простежити сплату ПДВ до бюджету по ланцюгу постачання товарів та послуг не є законодавчо встановленою підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування.

Лише при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом IV Податкового кодексу України (п. 200.2 ст. 200 ПКУ).

Таким чином, відповідальною за сплату податку на додану вартість до бюджету є особа, що формує дані податкового обліку з цього податку відповідно до положень статті 187, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, а не контрагент такої особи.

Якщо контрагент в ланцюгу поставок товарів, робіт (послуг) не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 28.03.2012 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Державної податкової служби – залишити без задоволення

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2012 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов