Справа № 822/2054/15
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2054/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 служби Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 служби Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області, в якому просив зобов'язати відповідача зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно нежитлової будівлі (колишнього дитсадка) загальною площею 112,2 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.01.2015 року звернулася до ОСОБА_5 служби Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлове приміщення, а саме будівля (колишнього дитсадка) загальною площею 112,2 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область. Проте, відповідач рішенням № 18702189 від 19.01.2015 року відмовив в державній реєстрації права власності на вищезазначене нежитлове приміщення. Позивач не погодившись із прийнятим рішенням відповідача звернувся до суду з адміністративним позовом.

Позивач в судове засіданні не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена судом належним чином. 09.06.2015 року подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, подав до суду письмові заперечення в яких просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_4 отримала у спадщину спадкове майно, що складається з права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, посвідченого свідоцтвом (майновим сертифікатом) серії ХМВН № 014248, виданого Женишковецькою сільською радою, Віньковецького району, Хмельницької області від 25.04.2001 року, який посвідчує право на пайовий фонд майна КСП "Іскра", що знаходиться в селі Женишківці Віньковецького району Хмельницької області на суму п'ять тисяч сто сімдесят три гривні або 0,146 відсотків, що належало спадкодавцю, а саме ОСОБА_6 - матері позивача, яка померла 01.07.2012 року.

Підтвердженням отримання даної спадщини позивачем являється свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2014 року, яке посвідчене державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області.

17.03.2014 позивачем також було отримано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36892498.

В подальшому позивачу виділено майновий пай на будівлю в натурі будинок - гуртожиток (старий дитячий садок) на суму 3528 (три тисячі п'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., про що головою співвласників майнових паїв зроблено відповідну відмітку на свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 014248, виданого Женишковецькою сільською радою, Віньковецького району, Хмельницької області від 25.04.2001 року. Проте, датою виділення майнового паю зазначено - 10.03.2014 р.

Протоколом засідання комітету співвласників майнових паїв КСП "Іскра" від 30.03.2014 року виправлено описку в свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 014248 від 25.04.2001 року, а саме замість 10.03.2014 року вважати вірною дату видачі майнового паю на будівлю в натурі будинок - гуртожиток (старий дитячий садок) - 24.03.2014 р.

21 травня 2014 року на ім'я позивача - ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на нерухоме майно нежитлова будівля (колишній дитсадок) вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область, загальна площа 112,2 кв.м.

На підставі даних документів позивач звернувся до ОСОБА_5 служби Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області з відповідною заявою щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - будівля (колишнього дитсадка) загальною площею 112,2 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область.

19 січня 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 ОСОБА_5 служби Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області рішенням № 18702189 відмовив у державній реєстрації права власності позивачу на нежитлове приміщення будівля (колишнього дитсадка) загальною площею 112,2 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область.

Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно стали ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Оскаржуване рішення відповідача обґрунтоване наступним: подані позивачем документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме відсутні: свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) виданого на ім'я заявника з відміткою про виділення майна в натурі; рішення загальних зборів громадян співвласників про виділення в натурі нерухомого майна в рахунок майнового паю; акт приймання - передачі нерухомого майна згідно рішення загальних зборів громадян співвласників про виділення в натурі нерухомого майна в рахунок майнового паю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю; не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідально до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як встановлено судом позивач звернувся до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2014.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 № 868 (надалі - Порядок) визначено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, визначений у ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а ч. 4 даної статті прямо заборонено відмовляти у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, ст. 1296 Цивільного кодексу України визначено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Органом реєстраційної служби було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення будівля (колишнього дитсадка), яку вона отримала на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що нею не було подано документи, які не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме останньою не надано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) виданого на ім'я заявника з відміткою про виділення майна в натурі; рішення загальних зборів громадян співвласників про виділення в натурі нерухомого майна в рахунок майнового паю; акт приймання - передачі нерухомого майна згідно рішення загальних зборів громадян співвласників про виділення в натурі нерухомого майна в рахунок майнового паю.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ № 177 від 28.02.2001 р., майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Досліджуючи подане позивачем ОСОБА_5 службі Віньковецького районного управління юстиції в Хмельницькій області для державної реєстрації права власності свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), судом встановлено, що вищезазначений документ підтверджує право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_6, яка померла 01.07.2012 року, а не позивача - ОСОБА_4, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позивачем подано відповідачу неналежно оформлений документ, який підтверджує право власності позивача на вказаний майновий пай.

Також, судом встановлено, що подане позивачем відповідачу свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 014248, видане Женишковецькою сільською радою, Віньковецького району, Хмельницької області від 25.04.2001 року містить відмітку про виділення 10.03.2014 року померлій ОСОБА_6 майнового паю на будівлю в натурі будинок - гуртожиток (старий дитячий садок) на суму 3528 (три тисячі п'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., проте позивачем не надано суду доказів про виділення майнового паю на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_4.

Отже, суд погоджується із твердженням представника відповідача, що подані позивачем документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, прийняття рішення про державну реєстрацію права приватної власності відноситься до виключної компетенції органів державної реєстрації прав, тому суд не може прийняти рішення про зобов'язання здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлова будівля (колишній дитсадок) вул. Грушевського № 14а, с. Женишківці, Віньковецький район, Хмельницька область, загальна площа 112,2 кв.м. за ОСОБА_4.

Тобто з викладено слідує, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Керуючись ст. ст. 158-163 , 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19 червня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1