Справа № 595/87/15-а
Суддя: Гудкова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/87/15-а
Провадження № 2-а/603/12/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі Швець Н.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника третіх осіб ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Монастириська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області від 19.11.2014 року №1858, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області (далі ОСОБА_5 міська рада) про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул.Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_1В.», обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 20.01.2014 року він є власником земельної ділянки по вул.Галицька,33 в м.Бучачі Тернопільської області площею 0,0028 га, кадастровий номер :02:003:1510. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 28.01.2014 року №7 йому надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у відповідності до схеми прив»язки тимчасової споруди по вул.Галицькій,33м.Бучача Тернопільської області на власній земельній ділянці. 19.11.2014 року дане рішення скасоване рішенням ОСОБА_5 міської ради за №1858, яке ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення вже виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а саме рішення вичерпали свою дію фактом їх виконання, просить визнати протиправним і скасувати оскаржуване рішення ОСОБА_5 міської ради.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала повністю, суду пояснила, що позивач є власником земельної ділянки, що по вул.Галицька,33 в м.Бучачі Тернопільської області, де на місці демонтованого гаражу планує звести тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, у зв»язку з чим ним оформлено паспорт прив»язки торгового павільйону, закуплені будівельні матеріали, укладено договори із будівельними організаціями, а тому, приймаючи оскаржуване рішення ОСОБА_5 міська рада вийшла за межі своїх повноважень, що є незаконним і необґрунтованим, оскільки ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_15 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що на підставі численних заяв та претензій громадян, а саме жителів будинків №33,31 по вул.Галицькій м.Бучача, які невдоволені проведенням будівництва біля їхніх житлових будинків торгового павільйону ОСОБА_1, та щоб не загострювати соціальну напругу та невдоволеність громадян ОСОБА_5 міською радою винесене рішення №1858 від 19.11.2014 року «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул.Галицькій м.Бучача та СПД-ФО ОСОБА_1В.», яким скасовано рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 28.01.2014 року №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_1 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в м.Бучач по вул.Галицька,33». Вважає, що міська рада не вийшла за межі своїх повноважень, керуючись ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп/20, позов вважає безпідставним, просить у його задоволенні відмовити.

У наступні судові засідання представник ОСОБА_5 міської ради не з»явився, проте звернулись до суду з письмовою заявою про розгляд справи у їхній відсутності. ОСОБА_16 не визнають.

Представник залученої до участі у справі згідно ухвали суду від 29.04.2015 року в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_17 позов вважає безпідставним та суду пояснила, що управління ДСО при УМВС України в Тернопільській області є власником житлового будинку по вул.Галицькій, 35 м.Бучача Тернопільської області, встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності СПД-ФО ОСОБА_1 порушуватиме законні інтереси управління ДСО при УМВС України в Тернопільській області. У наступне судове засідання представник управління ДСО при УМВС України в Тернопільській області не з»явилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності.

Залучений до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8 вважає позов безпідставним, таким, у задоволенні якого слід відмовити, суду пояснив, що спорудження позивачем тимчасової споруди порушуватиме права та інтереси жителів навколишніх житлових будинків, які бажають, щоб замість тимчасової споруди на зазначеному місці було облаштовано дитячий майданчик. У майбутньому зведений торговий павільйон буде перешкоджати користуватись підвальними приміщеннями житлових будинків.

У наступне судове ОСОБА_8 не з»явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 позов вважає безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення. Оскаржуване рішення вважає законним, оскільки розміщення позивачем тимчасової споруди буде порушувати їхні права та інтереси.

Представник залучених до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ОСОБА_4 позов вважає безпідставним, у задоволенні якого слід відмовити, оскільки зведення торгового павільйону на відведеній позивачу земельній ділянці буде порушувати права у користуванні житлом мешканців навколишніх будинків (третіх осіб). Посилання позивача та його представника на рішення Конституційного Суду України вважає необґрунтованим, оскільки дія оскаржуваного рішення не вичерпана, ОСОБА_1 не погоджено зовнішній вигляд тимчасової споруди. До того ж цільове призначення належної йому на праві приватної власності земельної ділянки будівництво індивідуальних гаражів - не змінено. Також посилається на те, що дія паспорта прив»язки на даний час повинна бути анульована, оскільки тимчасова споруда не зведена у встановлений строк. Крім цього, згідно ескізу, тимчасова споруда не відповідає вимогам, передбаченим Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а позивач не може бути одночасно власником металевого гаража, і розмістити тимчасову споруду на одній і тій ж земельній ділянці.

Залучені до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 у судове засідання не з»явились, хоча повідомлялись судом про день та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін і їхніх представників, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по вул.Галицька,33 в м.Бучачі Тернопільської області, площею 0,0028 га, кадастровий номер :02:003:1510, цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, категорія земель землі житлової та громадської забудови, що підтверджується ксерокопією договору дарування земельної ділянки від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 районного нотаріального округу ОСОБА_18, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно договору дарування від 20.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 районного нотаріального округу ОСОБА_18, позивач прийняв у дар нежитлову будівлю металевий гараж, що знаходиться за адресою: м.Бучач, вул.Галицька,33 Тернопільської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0028 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:1510, який, як встановлено судом, на даний час демонтовано. Даний факт визнається сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23.04.2015 року, яка є чинною, апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_6 відхилено, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.09.2012 року, яким задоволено позов ОСОБА_19, визнано за ним право власності на металевий гараж вартістю 4100 грн., що розташований в м. Бучач по вул. Галицькій, 33, залишено без змін.

28.01.2014 року виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради прийнято рішення №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_1 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька, 33», яким позивачу надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у відповідності до схеми прив»язки тимчасової споруди по вул.Галицькій, 33 м.Бучач на власній земельній ділянці, у відповідності до якого позивачем розроблено відповідну документацію, а саме 14.11.2014 року начальником відділу містобудування, архітектури, ЖКГ та інфраструктури ОСОБА_5 РДА видано паспорт прив»язки торгового павільйону в м.Бучач, вул.Галицька.

Рішенням ОСОБА_5 міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул.Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_1В.» скасовано рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 28.01.2014 року №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_1 встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька,33».

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ч. 1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року, із наступними змінами та доповненнями, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй Постанові №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 року судам роз»яснив, що у зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (абз.3 п.1).

Питання щодо розміщення тимчасових споруд врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року, із змінами, та Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (далі - Порядок).

Відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки ТС.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Пунктом 2.4 Порядку передбачено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Згідно з пунктом 2.5 Порядку про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності) будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої додає відповідні документи.

Пунктом 2.7 Порядку передбачено, що паспорт прив'язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив'язки (п.2.20 Порядку).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, який дозволяє розмістити тимчасову споруду є паспорт прив'язки тимчасової споруди, який видається за зверненням особи на безоплатній основі відповідним органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Як встановлено у судовому засіданні, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради 28.01.2014 року №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_1 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька,33» позивач отримав паспорт прив»язки, що є підставою для розміщення тимчасової споруди, закупив будівельні матеріали (копії квитанцій наявні у матеріалах справи). Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення вже виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, шляхом прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_5 міська рада скасувала рішення свого підконтрольного органу, в той час, як у позивача на підставі цього рішення виникли певні правовідносини, а позивач як суб»єкт цих правовідносин заперечує проти їх зміни чи припинення.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на правомірність оскаржуваного рішення, прийнятого у відповідності ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп/20 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), оскільки цим рішенням дано офіційне тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», так у п.5 мотивувальної частини визначеного рішення Конституційний суд України вказав, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб»єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Слід окремо зазначити, що скасування рішення, на підставі якого у суб»єкта права вже виникли певні правовідносини, також суперечить принципу правової визначеності, що у своїй практиці використовує Європейський суд з прав людини (справа «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04). Згідно з цією практикою принцип правової визначеності проявляється у стабільності політичних і правових рішень, тобто стабільність та цілісний характер законодавства, здійснення адміністративної і судової практики на основі закону відповідно до принципу верховенства права.

У пункті 70 вищевказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер»їлдіз проти Туреччини», «Megadat.comS.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов»язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «ОСОБА_18 проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Таким чином, прийняття оскаржуваного рішення порушує вищевказаний принцип правової визначеності та не відповідає чинному законодавству.

При постановленні рішення суд не приймає як доказ долучені третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, до матеріалів справи фотографії, як такі, що не мають доказового значення і не впливають на вирішення справи по суті, щодо обґрунтувань порушення у майбутньому законних прав та інтересів жителів навколишніх будинків при користуванні підвальними приміщеннями, тощо, то порядок врахування громадських інтересів встановлений ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У судовому засіданні з»ясовано, що тимчасову споруду позивач мав намір розташувати на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, а не на прибудинкові території, як це стверджував у судовому засіданні третя особа ОСОБА_8

До того ж, як підтвердили треті особи суду, на даний час будь-яких порушень їхніх прав та законних інтересів немає, вони виникнуть у майбутньому, а тому з метою недопущення зазначеного ними пред»явлено до суду позов щодо оскарження договору дарування земельної ділянки позивачу та рішення щодо вилучення земельної ділянки площею 0,0028 га з користування ОСОБА_5 КПП за адресою: м. Бучач, вул. Галицька, 33 та переведення даної земельної ділянки ОСОБА_19, проте дана справа ще не вирішена.

При постановленні рішення суд відхиляє доводи представника третіх осіб ОСОБА_4 з приводу того, що оскаржуване рішення суб»єта владних повноважень ще не вичерпало свою дію, так як позивачем не виконано пункт другий даного рішення, зокрема зобов»язання погодити зовнішній вигляд тимчасової споруди із виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради. При цьому суд виходить з того, що позивачем у відповідності до вищевказаного Порядку пред»явлено усю необхідну документацію, в тому числі ескізні наміри забудови на влаштування тимчасової споруди торгового павільйону в м.Бучач, вул.Галицька,паспорт прив»язки торгового павільйону - видано.

Що ж стосується посилань на анулювання дії даного паспорту прив»язки тимчасової споруди у зв»язку тим, що позивачем протягом установленого строку не встановлено тимчасову споруду, то зазначене твердження не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно довідки ОСОБА_5 міської ради від 22.04.2015 року, що знаходиться у матеріалах справи, питання про скасування паспорта прив»язки торгового павільйону міською радою не ставилось.До того ж, як пояснили самі треті особи суду, ними чинились перешкоди позивачу у встановленні тимчасової споруди. А так як встановлення торгового павільйону ОСОБА_19 не здійснено, то ним і не виконано п.2.23 Порядку щодо виконання вимог паспорта прив»язки.

Не заслуговують на увагу, на думку суду, також доводи представника третіх осіб ОСОБА_4 про те, що позивач, який є власником металевого гаража, не вправі розташувати на цій ж земельній ділянці торговий павільйон, так як сторонами визнано, що даний металевий гараж демонтовано.

На переконання суду, не заслуговують на увагу також і твердження представника третіх осіб ОСОБА_4 про те, що цільове призначення земельної ділянки - будівництво індивідуальних гаражів, яке не змінено, а тому ОСОБА_5 міською радою правомірно скасовано рішення виконкому від 28.01.2014 року.

Суд виходить з того, що категорії земель передбачені ч.1 ст.19 Земельного кодексу України (далі ЗК України), зокрема землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Законом України №1702-VI від 05.11.2009 року ст. 20 ЗК України доповнено ч.5, у відповідності до якої види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Положення вищевказаної правової норми спрямоване на вирішення проблеми надто вузького визначення цільового призначення земельних ділянок. Відповідно до неї, земельна ділянка може використовуватись у будь-який спосіб, який відповідає категорії земельної ділянки.

Положенням ч.ч.9, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Положенням ст.26 «Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад» Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (п.15).

Як убачається із рішення ОСОБА_5 міської ради №1858 від 19.11.2014 року, оскаржуване рішення прийнято суб»єктом владних повноважень, виходячи з того, що рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради №7 від 28.01.2014 року викликає соціальну напругу та невдоволеність жителів будинків №31, 33 по вул.Галицькій м. Бучач, які подали численні заяви з претензіями, а також документи інспекції державного будівельного контролю Тернопільської області, що породжують певні претензії щодо будівництва, на підставі ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Визначаючись із позовними вимогами суд враховує також і те, що положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування» не передбачено такої підстави скасування рішення виконавчого органу ради як запобігання соціальній напрузі та невдоволеності, натомість чинним законодавством передбачено скасування з причини невідповідності Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Крім цього, згідно наданих сторонами суду документів інспекції державного архітектурного будівельного контролю, зокрема ОСОБА_2 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 26.03.2014 року та ОСОБА_2 від 09.12.2014 року порушень не виявлено.Згідно чинного законодавства тимчасова споруда не є капітальною спорудою, у неї відсутній фундамент, а тому вона не є нерухомим майном.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищенаведеного, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у даному випадку представником відповідача не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому, враховуючи, що оскільки на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради 28.01.2014 року №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_1 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька,33» позивач у передбаченому порядку на підставі рішення виконавчого органу міської ради одержав паспорт прив»язки тимчасової споруди, який не анульовано і не зупинено, що є єдиним документом, який дозволяє розмістити тимчасову споруду, на підставі оскаржуваного рішення у позивача вже виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і позивач як суб»єкт цих правовідносин заперечує проти їх зміни чи припинення, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33, 31 по вул.Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_1В.».

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 6, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 159, 160-163, 167, 185 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_16 Валерійовича до ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області від 19.11.2014 року №1858 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_5 міської ради Тернопільської області від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул. Галицькій м. Бучача та СПД-ФО ОСОБА_1В.».

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги у порядку і строки, передбачені статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя: підпис

Копія з оригіналом вірна.

Суддя: ОСОБА_20