Справа № 223/1097/2012
Суддя: Мазурчак А. Г.
Дата ухвалення: 2012-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 223/1097/2012
Провадження №2-а/223/857/2012
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" червня 2012 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчак А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шаргородському районі про перерахунок розміру щомісячних виплат, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що працював в СП Рутаі в 1992 році отримав каліцтво під час виконання трудових обов'язків. 26.04.2001 року МСЕК встановлено втрату працездатності в розмірі 10%.

01.04.2002 року його особову справу про страхові виплати було передано СП Рутадо відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шаргородському районі Вінницької області, при цьому щомісячне відшкодування шкоди складало 15,00 грн., яке було розраховано з середньомісячної заробітної плати 150,00 грн..

За висновком МСЕК від 04.04.2002 року йому встановлено втрату працездатності 25 %. З цього періоду ступінь втрати працездатності щорічно підтверджено висновками МСЕК в розмірі 25 %. За висновком МСЕК від 19.06.2007 року встановлено втрату працездатності 25 % безстроково і на даний час щомісячна страхова виплата становить 211,85 грн..

На 01.01.2004 року відкоригований середньомісячний заробіток, з якого було обчислено щомісячне відшкодування шкоди складав 177,30 грн. (150грн. х 1,182), що значно менше ніж передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1197 ЦК України (ЦК), який набрав чинності 01.01.2004 року, якщо середньомісячний дохід потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

На 01.01.2004 року розмір мінімальної заробітної плати складав 205.00 грн., а відповідно п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати складав 1025 грн., тому щомісячне відшкодування з 01.01.2004 року повинно 265, 25 грн. (1025,00 грн. х 25%) / 100%.

Після перерахування щомісячного відшкодування шкоди в розмірі 256,25 грн. на коефіцієнти зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики, як передбачено ст. 29 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку, на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та пункту 3.8 Порядку, то з 01.03.2012 року щомісячне відшкодування шкоди йому повинно складати 806,05 грн. (256,25 грн. х 1,152 х 1,238 х 1,203 х 1,183 х 1,125 х 1.065 х 1.0 х 1.102 х 1,176 = 806,05 грн.).

Він звертався із заявою до відділення Фонду у Шаргородському районі від 24.03.2012 року щодо перерахунку мені щомісячних страхових виплат з 01.01.2004 року та отримав лист - відповідь від 03.04.2012 року № 01 - 27 про відмову в такому перерахунку.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення з 01.01.2004 року щомісячних страхових виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві у

розмірі меншому, ніж п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

України у Шаргородському районі Вінницької області провести з 01.01.2004 року

перерахунок та виплату належних йому щомісячних страхових виплат у зв'язку з

нещасним випадком на виробництві, виходячи з п'ятикратного розміру

мінімальної заробітної плати, з урахуванням сум, які були виплачені у

вказаний період часу та виплачувати з 01.03.2012 року щомісячні страхові виплати

в розмірі 806,05 гривень з подальшим перерахунком у відповідності до

законодавства.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали із наведених в ньому підстав, зазначивши, що застосуванню підлягають положення ЦК України так як, він введений в дію із 01.01.2004 р., тобто пізніше ніж ЗУ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку, на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Представники відповідача ОСОБА_3В та ОСОБА_4 позов не визнали.

ОСОБА_3 пояснив, що особову справу ОСОБА_1 було передано від СП Рутадо відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шаргородському районі Вінницької області, в 01.04.2002 року. Відділення Фонду самостійно не визначало йому страхової виплати, а тільки продовжило йому виплату відповідно до довідки про втрачений заробіток, наданої СП Рута. Також Фонд проводив перерахунок і підвищував розмір виплати відповідно до збільшення коефіцієнтів підвищення страхових виплат, при цьому за основу береться середній заробіток встановлений на той час, а не середній заробіток, який бажає позивач відповідно до положень ст. 1197 ЦК України так як він його не отримував. Вимоги ст..1197 ЦК України, суперечать ЗУ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку, на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностітому ця норма не може застосовуватись у сфері загальнообовязкового державного соціального страхування.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, держава України гарантує громадянам право на отримання пенсійного та соціального забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до преамбули Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіцей Закон відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного, соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Згідно статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ви нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ, із змінами і доповненнями, страховині випадками є грошові суми, які згідно із статтею 21 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настати страхового випадку.

Положеннями п.п. 1.1. п.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за №715/13982, зазначається, що дія цього Порядку поширюється на потерпілих та осіб, які мають на це право, а також на осіб, право яким на отримання відшкодування шкоди було встановлено раніше згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Нормами п.п. 1.2 п.1 даного Порядку передбачається, що у разі настання страхового випадку робочі органи Фонду зобов'язані своєчасно та у повному обсязі відшкодувати шкоду.

ОСОБА_1 працював каменотесом в УПСП Рута в смт. Тиврові Вінницької області. 10.06.1992 року отримав каліцтво під час виконання трудових обов'язків, що стверджується ОСОБА_3 про нещасний випадок від 12.06.1992 року (а.с. 5,6), а 26.04.2001 року, у звязку з трудовим каліцтвом МСЕК йому встановлено втрату працездатності в розмірі 10%.

З постанови відповідача про продовження призначеної страхової виплати від 29.03.2002р. № 126/1 вбачається, що 01.04.2002 року особову справу позивача про страхові виплати було передано СП Рутадо відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шаргородському районі Вінницької області, при цьому щомісячне відшкодування шкоди складало 15,00 грн., яке було розраховано з середньомісячної заробітної плати 150,00 грн..(а.с. 25)

За висновком МСЕК від 04.04.2002 року йому встановлено втрату працездатності 25 %. З цього періоду ступінь втрати працездатності щорічно підтверджено висновками МСЕК в розмірі 25 %. За висновком МСЕК від 19.06.2007 року встановлено втрату працездатності 25 % безстроково і на даний час щомісячна страхова виплата позивачу згідно постанови відповідача від 12.04.2012р. №0225/126/126/28 становить 211,85 грн..(а.с. 13).

З 1 січня 2004 року набрала чинності нова редакція Цивільного кодексу України, де у статті 1197 передбачається, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток, (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Частина 2 ст. 999 ЦК передбачає, що до відносин, які випливають із обов'язкового

страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено

актами цивільного законодавства.

Згідно пункту 4 Прикінцевих положень ЦК Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статті 21 та 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ встановлюють, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Питання щодо визначення мінімальної заробітної плати вирішується спеціальними законами, зокрема Законами України Про державний бюджет, а положення ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у даному випадку є загальними, отже застосуванню підлягають спеціальні норми відповідних законів з урахуванням положень ст. 1197 ЦК України.

Відповідачем при розрахунку суми відшкодування не враховані вимоги щодо мінімальної заробітної платні у розумінні ст. 95 Кодексу законів про працю України, яка, у свою чергу, є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій всіх форм власності і господарювання та

фізичних осіб.

Згідно підпункту 3 пункту 1 ст. 268 Цивільного кодексу позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до статті 18 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівідповідач є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно статті 21 цього ж Закону, здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоров'ю громадянам.

В звязку з чим, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу зазначеної страхової виплати.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача прозову не спростовують.

З огляду на викладене та керуючись ст..ст. ст. ст.2, 7-11 , 159-163 КАС України, статті 3, 19, 46, 55, Конституції України, ст.ст. 13, 14,28 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, ст.ст.268, 999, 1197 ЦК України, -

Постановив :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення з 01.01.2004 р. щомісячних страхових виплат ОСОБА_5 у зв'язку з нещасним випадком на виробництві у розмірі меншому, ніж п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шаргородському районі Вінницької області провести з 01.07.2004р. перерахунок та виплату належних ОСОБА_5 щомісячних страхових виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням сум, які були йому виплачені у вказаний період часу та виплачувати з 01.03.2012 р. щомісячні страхові виплати в розмірі відповідно до ст.1197 ЦК України з подальшим перерахунком відповідно до законодавства.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови .

Суддя: ОСОБА_6