Справа № 146/547/15-а
Суддя: Ставнійчук В. С.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/547/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ставнійчука В.С.

при секретарі Гриб Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного державного виконавця управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 (ухвалою суду від 29.05.2015 року первинного відповідача замінено належним - Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору) про оскарження дій державного виконавця у якому просить скасувати постанову головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2015 року та зобов»язати відповідача відновити виконавче провадження. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Томашпільського районного суду від 10.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі УПФ) про визнання неправомірною відмову провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці і зобов'язано УПФ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням заробітної плати, працюючого на відповідній посаді судді, а саме, з 1 січня по 1 квітня 2012 року із заробітної плати 16995.60 грн., з 1 квітня по 1 липня 2012 року 17328,60 грн., з 1 липня 2012 р. і по даний час 17456.40 грн. та нарахувати і виплатити одноразово позивачеві різницю між перерахованим та фактично виплаченим довічним грошовим утриманням за період з 01.01.2012 р. по день ухвалення судового рішення. На виконання вищевказаного рішення Томашпільського районного суду, останнім 26.09.2012 року видано виконавчий лист у справі №2-а/224/42/12.

На підставі недостовірної інформації наданої УПФ про виконання рішення суду 25.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка позивачем була оскаржена до Томашпільського районного суду і постановою останнього від 08.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2014 року, оскаржувана постанова державного виконавця скасована.

У березні 2015 року УПФ частково виконало рішення суду, перерахувавши позивачеві суму заборгованості станом на 10.09.2012 року, залишивши без виконання рішення суду в частині перерахунку і подальшій виплаті довічного грошового утримання з урахуванням підвищення заробітної плати судді з 01.07.2012 року у розмірі 17456,40 грн. З цього приводу позивач звернувся за роз»ясненнями до УПФ, яке повідомило позивача що йому (УПФ) судове рішення в цій частині є незрозумілим.

30.03.2015 року позивач звернувся до Томашпільського районного суду з заявою про роз»яснення рішення суду від 10.09.2012 року і ухвалою останнього від 03.04.2015 року заяву було задоволено. Так, згідно ухвали суду від 03.04.2015 року рішення суду від 10 вересня 2012 року слід розуміти так, що перерахунку підлягає щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у разі зміни заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, тобто з дня виникнення такого права і до моменту його втрати.

З 01.04.2015 року позивач перебував за межами області і коли повернувся додому, то 22.04.2015 року у поштовій скринці виявив поштову кореспонденцію відповідача у якій містилася оскаржувана постанова державного виконавця від 19.03.2015 року, яка була надіслана на його адресу 03.04.2015 року, що стверджується штампом на поштовому конверті.

Враховуючи ту обставину, що УПФ позивачеві не проводиться перерахування з 01.07.2012 року і по даний час щомісячного довічного грошового утримання в розмірах встановлених рішенням суду від 10.09.2012 року, а тому у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження, згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тому позивач просить суд ухвалити рішення про задоволення позову. Одночасно в позовній заяві ставиться питання про поновлення строку звернення до суду з позовом як пропущеному з поважних причин.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Від представника відповідача, вона же третя особа без самостійних вимог на предмет спору, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 надійшло письмове заперечення на позов та заява про розгляд справи по суті у її відсутності, у задоволенні позову повинно бути відмовлено, як на думку відповідача, з таких підстав. Оскільки у судовому рішенні від 10.09.2012 року було зобов»язано УПФ здійснити перерахунок та виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2012 року і по даний час (тобто день ухвалення судового рішення), що й було зроблено УПФ у березні 2015 року у повному обсязі, що стало підставою для винесення оскаржуваної постанови від 19.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження в зв»язку з повним виконанням рішення суду.

Також вимога позивача суперечить правовій позиції Верховного Суду України викладеній в п. 7 постанови Пленуму від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», згідно якого у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов»язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов»язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Крім того, як на думку відповідача, позов повинно бути залишено без розгляду з підстав, передбачених ст. 100 КАС України, як поданим після закінчення строків давності, установлених законом.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши її матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Суд не вбачає підстав вирішувати питання про поновлення строків давності звернення до суду з позовом як пропущеному з поважних причин і вважає, що позов поданий до суду у межах строків давності установлених законом, з огляду на таке.

Як убачається з оспорюваної постанови, винесена вона відповідачем 19.03.2015 року, а її копія надіслана ОСОБА_1 03.04.2015 року, що стверджується штампом на поштовому конверті (а.с.7).

За змістом частин 1 і 2 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

У своїй позовній заяві позивач стверджує про те, що в зв»язку з перебуванням з 01.04.2015 року за межами Вінницької області, поштову кореспонденцію відповідача він виявив лише 22.04.2015 року при поверненні за місцем проживання і дані докази позивача відповідачем не спростосовані.

Таким чином, зважаючи на те, щопочатком перебігу строку звернення до суду з позовом є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд уважає, що право на звернення до адміністративного суду виникло в позивача з 22.04.2015 року і цих строків позивач додержався, пред»явивши позов до суду 27.04.2015 року, а тому у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про поновлення строків давності звернення до суду з позовом.

Згідно ч. 6 ст. 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку в УПФ та отримує довічне грошове утримання.

Постановою Томашпільського районного суду від 10.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до УПФ про визнання неправомірною відмову провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці і зобов'язано УПФ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням заробітної плати, працюючого на відповідній посаді судді, а саме, з 1 січня по 1 квітня 2012 року із заробітної плати 16995.60 грн., з 1 квітня по 1 липня 2012 року 17328,60 грн., з 1 липня 2012 р. і по даний час 17456.40 грн. та нарахувати і виплатити одноразово позивачеві різницю між перерахованим та фактично виплаченим довічним грошовим утриманням за період з 01.01.2012 р. по день ухвалення судового рішення.

На виконання вищевказаного рішення Томашпільського районного суду, останнім 26.09.2012 року видано виконавчий лист у справі №2-а/224/42/12, який було направлено на примусове виконання до Головного управління юстиції у Вінницькій області під час якого УПФ у березні 2015 року проведено перерахунок позивачеві суми заборгованості станом на 10.09.2012 року, залишивши без виконання рішення суду в частині перерахунку і подальшій виплаті довічного грошового утримання з урахуванням підвищення заробітної плати судді з 01.07.2012 року у розмірі 17456,40 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 19.03.2015 року виконавче провадження закінчено і копії цієї постанови ОСОБА_1 поштою було надіслано 03.04.2015 року (а.с. 3,4,7).

З приводу відмови УПФ щодо перерахунку і подальшій виплаті довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням підвищення заробітної плати судді з 01.07.2012 року у розмірі 17456,40 грн., ОСОБА_1 30.03.2015 року звернувся до Томашпільського районного суду з заявою про роз»яснення рішення суду від 10.09.2012 року і ухвалою останнього від 03.04.2015 року заяву було задоволено. Так, згідно ухвали суду від 03.04.2015 року рішення суду від 10 вересня 2012 року слід розуміти так, що перерахунку підлягає щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у разі зміни заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, тобто з дня виникнення такого права і до моменту його втрати (а.с.8-9).

Ухвала Томашпільського районного суду від 03.04.2015 року залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2015 року і з цього числа набрала законної сили (а.с. 36, 37).

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною 2 цієї статті зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевказані судові рішення від 03.04.2015 року та 05.05.2015 року, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова держвиконавця винесена передчасно, у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження, згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за фактичного виконання в повному обсязі рішення суду від 10.09.2012 року згідно з виконавчим документом, тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі, які складаються з 73,08 грн. сплаченого ОСОБА_1 судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету Україин на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 158-163, 181 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 від 19 березня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №34558331 з виконавчого листа №2-а/224/41/12 виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 26.09.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірною відмову провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов»язати Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області відновити виконавче провадження в частині зобов»язання управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області щодо перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період з 01.07.2012 року з урахуванням підвищення заробітної плати судді до 17456,40 грн. і до моменту втрати права на отримання такого утримання.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня проголошення, а сторонами в цей же строк з часу отримання копії постанови, до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Томашпільський районний суд.

Суддя: Ставнійчук