Справа № 626/2586/14-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/18424/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Донця О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі №626/2586/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила скасувати рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №263/10-14 від 28.05.2014 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області включити період роботи з 02.01.1986 року по 01.06.1994 року на Красноградській станції технічного обслуговування автомобілів №6 відкритого акціонерного товариства "Харків-Авто", ДП №6 ВАТ "Харків-Авто" в шкідливих умовах праці із зайнятістю повний робочий день на роботах із застосування шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки позивачу, 1959 року народження, на посаді маляра по фарбуванню машин до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах; скасувати рішення відповідача від 16.07.2014 р. про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком по Списку №2 позивачці 1959 року народження, та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком згідно Списку №2 позивачу, 1959 року народження, в шкідливих умовах праці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані рішення є незаконними, так як її трудовою книжкою підтверджується стаж роботи в період з 02.01.1986 року по 01.06.1994 року малярем по фарбуванню легкових автомобілів, інші документи, які б підтвердили її роботу в шкідливих умовах праці не збереглися, а діяльність Красноградської станції технічного обслуговування автомобілів №6 ВАТ "Харків-авто", ДП №6 ВАТ "Харків-авто", де вона працювала, припинена за рішенням засновників.

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені.

Скасоване рішення № 263/10-14 від 28.05.2014 року комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні ПФУ в Харківській області про відмову в підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 02.01.1986 року по 01.06.1994 року малярем по фарбуванню машин на Красноградській станції технічного обслуговування автомобілів №6 ВАТ "Харків-авто", ДП №6 ВАТ "Харків-авто", що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язане Головне управління ПФУ в Харківській області включити цей період роботи до трудового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Скасоване рішення управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області від 16.07.2014 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язане управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2 січня 1986 року по 1 червня 1994 року працювала на Красноградській СТО л/автомобілів маляром по фарбуванню лакових автомобілів 2-го, 3-го та 4-го розрядів.

3 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

28 травня 2014 року ГУ ПФУ в Харківській області прийняте рішення №263/10-14, яким позивачу відмовлено в підтвердженні стажу роботи у період з 02.01.1986 року по 01.06.1994 року по професії маляр по фарбуванню легкових автомобілів, оскільки з наданих документів не вбачається зайнятість на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче третього класу небезпеки та відсутні документи про ліквідацію підприємства без визначення правонаступника.

Управлінням Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області 16 липня 2014 року прийняте рішення №135 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а відсутність уточнюючих довідок підприємства чи не проведення атестації керівником підприємства, що є його безпосереднім обов'язком, не може бути підставою для обмеження позивача в праві на пенсійне забезпечення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту проведення на ДП Красноградська автостанція технічного обслуговування автомобілів №6 ВАТ "Харків-Авто" атестації робочого місця маляра по фарбуванню автомобілів за результатом якого було підтверджене виконання позивачем у період з 21.08.1992 року по 01.06.1994 року робіт із застосуванням речовин не нижче 3 класу небезпеки, а в трудовій книжці відсутні записи щодо виконання робіт із застосуванням речовин не нижче 3 класу небезпеки

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-12 (далі Закон № 1788-12) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Статтею 62 Закону № 1788-12 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1, вона з 02.01.1986 року по 13.10.1992 року працювала на Красноградській СТО л/автомобілів на посаді маляра по фарбуванню лакових автомобілів 2-го розряду, з 14.10.1992 року ОСОБА_1 присвоєно 3-й розряд маляра по фарбуванню автомобілів, а з 04.05.1993 року позивачці присвоєно 4-й розряд за вказаною професією.

На період роботи позивача з 02.01.1986 року по 10.03.1994 року діяв Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10, а у період роботи ОСОБА_1 з 11.03.1994 року по 01.06.1994 року чинною був Список №2, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, до яких була віднесена посада - маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Таким чином, на період роботи позивача на Красноградській СТО л/автомобілів Списки №2 передбачали наявність спеціальних умов праці на посаді маляра, які визначали право особи на зарахування стажу такої роботи до пільгового, а саме: виконання робіт із застосуванням речовин не нижче 3 класу небезпеки.

В трудову книжку ОСОБА_1 такі відомості внесені не були.

Згідно пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, наявність пільгового трудового стажу може бути підтверджена показаннями свідків у випадку, якщо документи про наявність такого стажу відсутні і їх неможливо одержати внаслідок ліквідації підприємства чи відсутності архівних даних.

Судами встановлено, що спеціальні умови праці позивача, встановлені Списком №2, які передбачали виконання робіт із застосуванням речовин не нижче 3 класу небезпеки, документальними доказами не підтверджені. Архівні довідки підприємства, що містять відповідні дані, управлінню ПФУ в Красноградському районі Харківської області надані не були. При розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах також не були представлені свідки, які б підтвердили трудовий стаж позивача.

В період роботи позивача з 21.08.1992 року по 01.06.1994 року робоче місце підлягало атестації.

Згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації) на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання має здійснюватись атестація робочих місць.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року (справа № 21-519а14).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту проведення на ДП Красноградська автостанція технічного обслуговування автомобілів №6 ВАТ "Харків-Авто" атестації робочого місця маляра по фарбуванню автомобілів за результатом якого було підтверджене виконання позивачем у період з 21.08.1992 року по 01.06.1994 року робіт із застосуванням речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що право позивача на зарахування до пільгового стажу період роботи на Красноградській СТО л/автомобілів у період з 02.01.1986 року по 01.06.1994 року є не підтвердженим, тому рішення відповідачів за наданими позивачем документами про відмову в зарахуванні цього періоду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а також про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є правомірними, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд вірно зазначив, що суд першої інстанції перебрав на себе функцію суб'єкта владних повноважень, зобов'язуючи управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області призначити позивачу пільгову пенсію без встановлення необхідного пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно нормативно-правових актів право прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, або про відмову в його підтвердженні є тільки у Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Повноважень щодо підтвердження чи зарахування стажу до пільгового у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника в Управління Пенсійного фонду України в Красноградському районі Харківської області не має.

Отже, суд не може перебирати на себе функцію призначення пенсії замість органу, якому надані такі повноваження, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції щодо способу захисту прав позивача у вигляді призначення позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: