Справа № 2-а-1890/11
Суддя: Феєр І. С.
Дата ухвалення: 2011-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

06 вересня 2011 року
Справа № 2-а-1890/11
Номер рядка стат.звіту - 10.3.2
Код суду 0707
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2011 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Феєр І.С., розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області щодо не вчинення дій по проведенню перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення на користь ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 48 ч. 4 п. 3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за один календарний рік та зобов»язання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 ч. 4 п. 3 Закону україни «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за 2010 рік, а саме за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року, виходячи із сум мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату за виключенням фактично проведеної виплати в розмірі 90 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області щодо не вчинення дій по проведенню перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення на користь ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 48 ч. 4 п. 3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за один календарний рік та зобов»язання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 ч. 4 п. 3 Закону україни «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за 2010 рік, а саме за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року, виходячи із сум мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату за виключенням фактично проведеної виплати в розмірі 90 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС третьої категорії. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. Відповідачем така допомога за період за 2010 рік нараховувалася та виплачувалася у менших розмірах, ніж це передбачено чинним законодавством. На його вимогу щодо перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідач відмовив, а тому просить зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради нарахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року виходячи із сум мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату за виключенням фактично проведених виплат.

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради подав до суду заперечення, у якому пояснив, що відповідачу відповідно до ст. 63

-2-

Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів дохідної частини Державного бюджету України. Починаючи з 1996 року, в Законах України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати», які приймались Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, що до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат. Кабінету Міністрів України доручалось здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на відповідний рік. Визнання рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за №10-рn норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими призупинялися норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати неконституційними, не надає законодавчого права для застосування показника мінімальної заробітної плати, Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Крім того, відповідно до п. 1 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, головним розпорядником бюджетних коштів, які спрямовані на використання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждили внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство праці та соціальної політики України. ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення, як розрорядник бюджетних коштів нижчого рівня проводить видатки в межах кошторисних призначень і не має права здійснювати виплати на користь окремих громадян, за рахунок обмеження гарантованих державою прав на отримання чорнобильських соціальних виплат інших громадянам. Вважає, це порушенням прав інших громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також просив звернути суд увагу на ту обставину, що відповідно до ст. 99 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. На підставі наведеного, просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.

Згідно ст.ст. 122 ч. 4, 128 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівського міської ради Закарпатської області, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії А №402269 від 28 листопада 2002 року.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втарти годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, предбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного рорядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 3 групи передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», ст. 70 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році та 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених з відповідними бюджетними програмами.

-3-

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія поширюється на спірні відносини.

Виплата щорічної допомоги на оздоровлення управлінням праці та соціального захисту населення здійснювалася на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2005 року № 562 у розмірі 100 грн..

Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а в ст. 46 передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Конституційні права і свободі гарантуються і не можуть бути скасовані.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року.

Разом з тим, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»Кабінет Міністрів України не уповноважений на свій розсуд змінювати, у тому числі зменшувати, конкретні розміри компенсацій і допомоги, зокрема допомоги на оздоровлення, встановлені цим Законом.

Частиною 1 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»встановлено, що конкретні розміри всіх передбачених ним доплат, пенсій та компенсації підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а її ст. 75 встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»розмір щорічної допомоги на оздоровлення особам, які стали інвалідами 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений у сумі 90 грн., що не відповідає розміру, встановленому іншими законами України, однак рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, який визнав неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», відновлено право громадян на отримання допомоги на оздоровлення у вказаних в Законі розмірах, тобто 4-х мінімальних заробітних плат, законодавчо визначених на момент виплати, інвалідам 3-ї групи. Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»розмір мінімальної заробітної плати за грудень місяць 2010 року для працездатних осіб становить 922 гривень, тобто на кінець виплати допомоги.

Таким чином управління праці та соціального захисту населення порушує норми конституції, згідно зі ст. 8 якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Отже, при конкуренції правових норм мають діяти норми Закону, а не підзаконного акту, в даному випадку постанови Кабінету Міністрів України. Всупереч положень статті 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік»виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік склала 90 грн..

Рішень Конституційного суду, якими б було визначено неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік»та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не було. А тому виходячи з цього, розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів 3-ї групи, віднесених до 1 категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, має складати 4 мінімальних заробітних плат, як це зазначено в ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

-4-

Посилання відповідача в письмовому запереченні на постанови Кабінету Міністрів України, які регулюють виплату такої допомоги вищевказаним категоріям громадян, суд не може прийняти до уваги, оскільки розмір мінімальної заробітної плати законодавчо періодично змінюється у бік збільшення на підставі Законів України, однак Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймав, тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України №796-Х11, а не Постанова Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року.

Відповідно до статтей 99 ч. 2, ч. 5, 100 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 15 серпня 2011 року звернувся до відповідача управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради з вимогою провести перерахунок розміру щорічної допомоги на оздоровлення, 17 серпня 2011 року отримав відповідь про відмову у задоволенні його вимог, а тому суддя вважає, що позивач у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України скористався можливістю досудового порядку вирішення спору, на підставі чого не приймає до уваги посилання відповідача про відмову у задоволенні позову у зв»язку з пропущенням позивачем строку для звернення до суду.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, щорічна допомога на оздоровлення позивачу ОСОБА_1 підлягає перерахуванню та виплаті управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року виходячи із сум мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату за виключенням фактично проведених виплат.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 99, 100, 158-163, 183-2 КАС України, Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито», суддя, -

Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області щодо не вчинення дій по проведенню перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення на користь ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 48 ч. 4 п. 3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме з розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за один календарний рік.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, а саме за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, як інваліду третьої групи, першої категорії, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»із розрахунку чотирьох мінімальних заробітних плат за виключенням вже виплаченої суми.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_3