Справа № 461/13019/13-а
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2013 року Галицький районий суд м.Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Тарапацькому Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засідання в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в проведенні йому перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2013 року та зобовязати відповідача провести донарахування та виплату такої грошової допомоги в розмірі 5042 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він є інвалідом війни 2 групи та особою, що належить до учасників бойових дій та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Однак така допомога виплачувалась йому в 2013 році в неповному розмірі, а саме в розмірі 2110 грн., хоча мала бути виплачена у розмірі 7152 грн. Звернувшись до відповідача з заявою про донарахування суми такої допомоги, йому було відмовлено. Стаття 22 Конституції України передбачає, що звуження змісту та обсягу існуючих прав, шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів не допускається. Просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, подала до суду письмові заперечення на позов.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2-ї групи, що стверджується відповідним посвідченням /а.с.3/ та має право на щорічну одноразову допомогу до 5 травня.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

У ст. 87 Бюджетного Кодексу України зазначається, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на державні соціальні програми, в тому числі на щорічну разову грошову допомогу ветеранам війни. Оскільки надання разової грошової допомоги потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету, обсяги видатків на зазначену мету не можуть визначатися будь-яким іншим Законом, крім Закону про Державний бюджет України.

Таким чином, з урахуванням можливостей бюджету, ст. 1 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013рік", постановою КМ України №149 від 13.03.2013 року було визначено розмір щорічної разової допомоги до 5 травня інвалідам 2 групи за 2013 рік в сумі 2110 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було нараховано щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2013 рік у розмірі 2110 гривень, як інваліду війни ІІ групи, згідно постанови Кабінету Міністрів України №149 від 13.03.2013 року "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2013 році".

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.1997 року №4-зп зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

В Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 року по справі №1-42/2011 зазначено, що за змістом статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12), статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (2195-15), статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12), виплати, передбачені статтями 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12), статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (2195-15), статтями 14, 22, 37, частиною третьою статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12), фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Конституційний суд визначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічної безпеки України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи зазначене, виплата щорічної разової соціальної допомоги до 5 травня здійснена відповідачем в розмірі 2110 грн. (як було передбачено Законом України "Про Державний бюджет на 2013рік") є такою, що хоча і порушує норми спеціального Закону, але не суперечить Конституції України, оскільки Конституція не встановлює пріоритету застосування того чи іншого Закону.

Відповідач є органом виконавчої влади, в частині призначення та виплати допомоги позивачеві керувався Постановою КМУ №149 від 13 березня 2013 року, яка є чинною та підлягала обов'язковому застосуванню до розглянутих правовідносин.

З огляду на зазначене вище суд вважає, що відповідачем оскаржувані дії вчинені своєчасно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані дії та рішення.

При таких обставинах суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Одночасно суд вважає, позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, оскільки позивач звертався з заявою до відповідача, відповідь на яку отримав 15.10.2013 року, а тому строк звернення до суду слід поновити.

Керуючись ст.ст.6-12, 86, 102, 128, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

Суддя: Стрельбицький В.В.