Справа № 821/4193/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 р. Справа № 821/4193/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про захист порушених прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні в якому просить захистити її порушені права, шляхом зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні визнати припиненою її участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування і зняти її з реєстрації в Пенсійному фонді. Також, позивач просить захистити її порушені права шляхом скасування свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до ст. Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне стархування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Тобто, статус застрахованої особи визначається як особи, що сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" така особа припиняє участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування у випадку, визначеному ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме: якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи. Тобто, коли вона не сплачує, або за неї не сплачуються страхові внески. Представник позивача вважає, якщо ОСОБА_1 не сплачує страхові внески та за неї не сплачуються страхові внески роботодавцем, то відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вона втратила статус застрахованої особи і її участь в системі загальнообов'язкового страхування є припиненою. Вважає, що належним способом захисту права позивича буде зобов'язання відповідача визнати припиненою її участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування і зняття її з реєстрації в Пенсійному фонді та скасування свідоцтва про загальнообов'язкове державне страхування.

За наслідками розгляду адміністративної справи 26 травня 2014 року Херсонським окружним адміністративним судом прийнято постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в діях управління не вбачається протиправних дій, так як УПФУ не надавав статус застрахованої особи ОСОБА_1, оскільки він був отриманий автоматично, відповідно до вимог ст.11 Закону України №1058, лише як наслідок дії самої особи, а тому суд не вбачає за можливе зобовязати відповідача зняти ОСОБА_1 з реєстрації в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, так як це право належить лише позивачу, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати означене рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ст. 13 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , а саме п.1 ч. 1 ст. 13 Закону №1058, визначено, що участь застрахованих осіб у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування припиняється у разі, якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на зясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи повноту зясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до проведеної звірки з центральним сховищем WEB - CBC, Свідоцтво про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування серії ААК № 594729 на ім'я ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1) було видане 16.01.2004 року на вимогу страхувальника - Державного навчального закладу "Херсонське вище професійно - комерційне училище №15", яке відповідно до п.10. ч.2 ст. 17 Закону, повинно бути передано страхувальником застрахованій особі. Оскільки строк зберігання в установах розписок про вручення становить 3 роки, відповідно до наказу Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України №41 від 20.07.1998 року, документальне підтвердження вручення Свідоцтва не можливе. Повторно ОСОБА_1, як фізична особа - підприємець, для виготовлення або зміни Свідоцтва не зверталася.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі Закон 2464), в якому відповідно до прикінцевих та перехідних положень, статті 17-19 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування були виключенні. Тому, видача свідоцтв про загальнообовязкове державне страхування була зупинена, а замість них запроваджено посвідчення застрахованої особи, порядок видачі якого затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 22 Закону №2464).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками Херсонського окружного адміністративного суду виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, дійсно, 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в якому відповідно до прикінцевих та перехідних положень, статті 17-19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було виключено. Таким чином, видача свідоцтв про загальнообов'язкове державне страхування була зупинена, а замість них запроваджено посвідчення застрахованої особи, порядок видачі якого затверджується Кабінетом Міністрів України (ст.22 Закону №2464).

Стосовно позовних вимог щодо про захисту прав шляхом зобов'язання Управління ПФУ в м. Херсоні визнати припиненою участь позивача в системі загальнообов'язкового пенсійного страхування і знаття з реєстрації, апеляційний суд зазначає наступне.

Як слідує з положень п.3 ч.1 ст.11 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Також, ч.3 ст.15 вищевказаного Закону передбачено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду та відповідно до ч.1 ст.13 цього ж Закону, участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування може припинитися у разі, якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи.

Таким чином, статус застрахованої особи ОСОБА_1 отримала в день її реєстрації як фізичної особи - підприємця, а тому втратити зазначений статус позивач може лише за умови припинення нею підприємницької діяльності. Одночасно з цим, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 і є страхувальником.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності), страхувальники - це роботодавці, які згідно із цим Законом сплачують страхові внески.

Статтею 14 вказаного Закону, зокрема, визначено, що страхувальниками є застраховані особи, зазначені в п.п.3,4 статті 11 та ч.1 статті 12 цього Закону (т.б. фізичні особи - підприємці).

Отже, зареєструвавшись як фізична особа - підприємець позивачка ОСОБА_1 фактично набула статусу страхувальника та зобов'язана сплачувати страхові внески, як страхувальник та застрахована особа.

Крім того, як вбачається зі змісту приписів ст.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з дня набрання цим законом чинності платники страхових внесків вважаються платниками єдиного внеску.

При чому, апеляційний суд звертає увагу й на той факт, що відповідач - УПФУ у м. Херсоні особисто не надавав позивачці статус застрахованої особи, оскільки такий статус був отриманий нею автоматично у відповідності до вимог ст.11 Закону №1058.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ФОП ОСОБА_1, як страхувальник, була зобов'язана сплачувати за себе страхові внески, і в подальшому - єдиний внесок, тобто дотримуватись вимог чинного законодавства.

При цьому, також необхідно зазначити, що у відповідності до п.1 ч.4 Наказу №458 від 09.09.2013р. «Про затвердження Порядку обліків платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників», зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.09.2013 року №1646/24178, зняття з обліку платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців здійснюється лише на підставі реєстрового запису державного реєстратора про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає й про те, що статус позивача, як особи, що підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, ще обумовлюється і його статусом як фізичної особи-підприємця. Тобто припинення його участі у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, в даному разі, можливе лише у випадку припинення ним підприємницької діяльності, а не через відмову від такої участі. Так як на теперішній час порядок видачі та зразок посвідчення застрахованої особи Кабінетом Міністрів України не регламентовано, тому видача такого посвідчення не здійснюється.

Отже, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до аналогічного що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними та відповідно, не підлягають задоволенню.

До того ж, слід зауважити, що відповідно до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_3

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин