Справа № 809/257/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/3549/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року у справі № 809/257/15 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області, третьої особи ОСОБА_1 про визнання неправомірним наказу №59-0 від 22.12.2014 року, змінення формулювання причин звільнення, стягнення коштів, що нараховані при звільненні, заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у сумі 50000 грн..-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду за адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області, третьої особи ОСОБА_1 про визнання неправомірним наказу №59-0 від 22.12.2014 року, змінення формулювання причин звільнення, стягнення коштів, що нараховані при звільненні, заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у сумі 50000 грн..

В ході судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, в яких позивач просила про внесення зміни формулювання причин і дати звільнення, з моменту прийняття рішення судом, про що внести відповідні зміни в оскаржуваний наказ та трудову книжку, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача 01.07.2014р. попередили про скорочення займаної посади і наступне вивільнення. З врахуванням цих обставин, ОСОБА_2 вважає, що відповідачем неправомірно здійснено звільнення працівника податкової служби з загальним стажем роботи більше 16 років за вимогами п.1 статті 40 КЗпП України. Позивач зазначає про наявність підстав щодо її звільнення за вимогами п.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення до ДПІ у Снятинському районі Івано-Франківської області, за умов належного реагування керівника ДПІ у Косівському районі Івано-Франківської області, який залучений до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від від 04.03.2015 року у справі № 809/257/15 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №59-0 від 22.12.2014 року Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області в частині звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_2 із «згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників ДПІ у Косівському районі» на «у звязку із переведенням на роботу в ДПІ у Снятинському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області на підставі п.5 ст.36 КЗпП України» та дату звільнення з « 22 грудня 2014року» на «день ухвалення рішення суду», внести про це відповідні зміни до наказу №59-0 від 22.12.2014 року та трудову книжку ОСОБА_2.

Зобовязано Державну податкову інспекцію у Косівському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.12.2014 року до дня ухвалення рішення суду з урахуванням середньомісячної заробітної плати в розмірі 2568,93грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

З висновками суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 третя особа на стороні відповідача. Апелянт вказує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що звільнення начальника відділу погашення заборгованостей ДПІ у Косівському районі Івано-Франківської області ОСОБА_2 відбулося з дотриманням порядку та строків, передбачених вимогами Кодексу законів про працюУкраїни.

Представники Державної податкової інспекції у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, які прибули в судове засідання суду апеляційної інстанції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечують, вказують про реальне виконання рішення суду в частині прийняття на роботу ОСОБА_2М.( наказ про призначення ОСОБА_2 в порядку переведення до Державної податкової інспекції у Снятинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 23.04.2015 року), просять залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши думку судді головуючого, обговоривши висновки суду першої інстанції та їх відповідність обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, у звязку з наступними обставинами.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України №270 від 30.04.2014р. «Про внесення змін до деяких наказів Міндоходів» було внесено зміни до додатку 1 до наказу Міндоходів №80 від 26.04.2013р. та затверджено чисельність працівників державних податкових інспекцій головних управлінь Міндоходів з доведенням чисельності працівників ДПІ у Косівському районі в кількості 37 (а.с. 69).

19.05.2014р. першим заступником Міністра доходів і зборів України ОСОБА_3 затверджено перелік змін №1 до структури ДПІ у Косівському районі з зменшенням штатної чисельності з 40 до 37 (а.с. 70).

30.05.2014р. начальником ДПІ у Косівському районі видано наказ №165-о «Про заходи щодо проведення скорочення штатної чисельності працівників» відповідно до якого створено комісію з питань кадрової роботи для визначення переліку осіб, які підлягають вивільненню у звязку із скороченням штатної чисельності працівників (а.с. 71).

06.06.2014р. на засіданні даної комісії (протокол від 06.06.2014р.) ухвалено рішення про попередження про наступне вивільнення начальника відділу погашення заборгованостей ДПІ у Косівському районі ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2, в порівнянні з іншими працівниками відділу, має менше переваг для залишення на роботі, згідно ст.42 КЗпП України з врахуванням притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та перебування тривалий час на лікуванні (а.с. 72).

10.06.2014р. на адресу позивача було направлено лист №1289/10/09-08-04 з проханням зявитися до ДПІ у Косівському районі для ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення (а.с. 75).

17.06.2014р. відповідач направив подання голові профспілкового комітету працівників ДПІ у Косівському районі про надання згоди на звільнення працівників ДПІ, в тому числі і на ОСОБА_2 - начальника відділу погашення заборгованостей. Дане подання було розглянуте на засіданні комітету ППОП та відповідно до витягу з протоколу №10 від 27.06.2014р. питання по ОСОБА_2 підлягало розгляду після її виходу з лікарняного та підписання попередження про наступне вивільнення (а.с. 76-78).

01.07.2014р. позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 01.09.2014р. згідно із п.1 ст.40 КЗпП, у звязку із скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у Косівському районі. У звязку із відсутністю вакантних посад на момент попередження, позивачу не було запропоновано іншу роботу (а.с. 79).

23.07.2014р. ДПІ у Косівському районі надіслано подання голові профспілкового комітету працівників ДПІ у Косівському районі про надання згоди на звільнення працівника . Дане подання 01.08.2014р. розглянуто на засіданні комітету ППОП ДПІ у Косівському районі та прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача згідно п.1 ст.40 КЗпП України та в звязку з відсутністю вакантних посад (а.с. 80-81).

01.09.2014р. позивач була відсутня на робочому місці, оскільки перебувала на лікарняному. У звязку з цим, ДПІ у Косівському районі 16.09.2014р. на адресу проживання ОСОБА_2 направила листа №1898/8/09-08-04-20 від 11.09.2014р., в якому повідомила про звільнення позивача в перший робочий день після її виходу на роботу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 82).

18.12.2014р., перебуваючи на лікарняному, позивач подала відповідачу заяву щодо звільнення з роботи у порядку переведення в ДПІ у Снятинському районі та лист ДПІ у Снятинському районі №15/7/09-12-04/114 від 18.12.2014р. Однак, брати цю заяву в канцелярії відповідача відмовилися, а тому позивач надіслала її по пошті цінним листом з описом вкладення, яку ДПІ у Косівському районі одержала 19.12.2014р., про що свідчить відбиток штампу з відміткою про дату отримання та резолюція керівника начальника ДПІ у Косівському районі Івано-Франківської області (а.с.86).

22.12.2014р. позивач вийшла на роботу в ДПІ у Косівському районі і в присутності комісії їй було запропоновано вакантну посаду на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, від якої вона відмовилися, зазначивши про це в листі-попередженні з проханням розглянути її заяву про переведення на роботу у ДПІ у Снятинському районі.

22.12.2014р. відповідачем видано наказ №59-О «Про звільнення ОСОБА_2М.», відповідно до якого ОСОБА_2 було звільнено згідно п.1ст.40 КЗпП, у звязку із скороченням штату працівників ДПІ у Косівському районі.

Того ж дня було складено акт №25/04 про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 о 16.00 год. та акт №24/04 про відмову ОСОБА_2 від підписання та ознайомлення з наказом про звільнення (а.с.116-117).

Копію зазначеного наказу відповідач надіслав позивачу та повідомив про необхідність явки в ДПІ у Косівському районі для отримання трудової книжки. Розрахунок із позивачем відбувся тільки в січні 2015 року, оскільки на момент звільнення позивача були використані всі кошторисні призначення відповідача на заробітну плату.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним орган у випадку змін в організації виробництва і праці, під якими розуміється ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В той же час відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускаються, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, установу, організацію (п.5 ст.36 КЗпП України). При цьому умовою здійснення переведення працівника є заява працівника на переведення та клопотання власника підприємства, установи, організації, куди працівник переводиться.

За таких обставин, у разі, коли працівник до моменту звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України самостійно знайшов роботу і подав заяву про звільнення у звязку з переведенням в іншу установу, в даному випадку в ДПІ у Снятинському районі ГУ Міндоходів, разом із клопотанням даної інспекції про переведення, то відповідач зобовязаний був розглянути дану заяву та забезпечити реалізацію права працівника мати роботу та бути працевлаштованим в іншій установі.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та вірним, а тому вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставами для припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Згідно затвердженого додатку №1 від 19.05.2014 року до наказу було передбачено скорочення однієї штатної одиниці у відділі погашення заборгованостей та створення сектору погашення заборгованості.

Наказом ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів у Івано-Франківській області від 30.05.2014 року №165-0 «Про заходи щодо проведення скороченої штатної чисельності працівників» було створено комісію з питань кадрової роботи.

Відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Як засвідчують матеріали справи, 19.05.2014 року заступником Міністра доходів і зборів України затверджено перелік змін №1 до структури ДПІ у Косівському районі зі зменшенням штатної чисельності з 40 до 37 ( виведення зі структури в тому числі відділу погашення заборгованостей 3 працівників та введення до нової структури сектору погашення заборгованості 2 працівників).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Наведені вище обставини не дають підстав стверджувати про здійснення процедур ліквідації чи реорганізації відносно відповідача, а лише здійснення заходів щодо проведення скорочення штатної чисельності працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на цьому ж підприємстві. Тобто у випадку наявності на підприємстві відкритих вакансій, працівнику пропонується зайняти вакантну посаду. У випадку відмови працівника від переведення на іншу посаду, складається відповідний акт про відмову. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40), а також у період перебування працівника у відпустці. Необхідною умовою звільнення за п.1 ст.40 КЗпП є скорочення штату або чисельності працівників.

Власник або уповноважений ним орган має видати Наказ про скорочення посад. Із зазначеним наказом, під розписку, слід ознайомити всіх працівників, які в майбутньому можуть бути звільнені. На підставі змін, які передбачаються в штатному розкладі (мається на увазі скорочення певних посад), необхідно визначити конкретних працівників, які займають скорочувані посади та підлягають звільненню.

У статті 42 КЗпП зазначається, що при визначені кола працівників, які підлягають звільненню у звязку із скороченням посад, необхідно враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (враховується наявність у працівника вищої освіти, досвіду роботи, проходження курсів підвищення кваліфікації тощо). При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва та у інших, встановлених законом випадках.

Для того, щоб звільнити працівника підприємства, необхідно повідомити виборний орган первинної профспілкової організації. Для звільнення працівників, у звязку із скороченням чисельності або штату працівників, профспілкова організація, членом якої є працівник повинна надати згоду. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Зі змісту Протоколу засідання комісії з питань кадрової роботи Державної податкової інспекції у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 06.06.2014 року встановлено, що на засіданні комісії розглядались документи щодо працівників податкової інспекції, з метою визначення рівня кваліфікації, продуктивності праці, наявності певних пільг. Вказані особливості враховувались для визначення працівників податкової інспекції, які залишаються на посадах за умовами проведеної реорганізації та мають переважне право на залишенні на роботі з дотриманням вимог ст.42 КЗпП України, у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпПУкраїни.

До уваги комісії (а.с.69-75) були представлені троє осіб, які здобували право на залишення на роботі з дотриманням вимог статі 42 КЗпП України, в тому числі і ОСОБА_2. За результатами розгляду характеристик щодо стажу роботи та інших відомостей комісія ухвалила, що ОСОБА_2 начальник відділу погашення заборгованостей ДПІ у Косівському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, має менша переваг згідно до вимог статі 42 КЗпП України з подальшим направленням повідомлення про вивільнення з структури ДПІ у Косівському районі.

Колегія суддів вважає такі висновки неправомірними, оскільки члени комісії не взяли до уваги стаж роботи позивача в ДПІ у Косівському районі, відсутність доказів притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки наміри притягнути до дисциплінарної відповідальності не тотожні з самим фактом винесення догани чи застосування інших видів дисциплінарної відповідальності, досвід роботи. Натомість перевагу здобули підлеглі позивача, один з яких, на момент проведення засідання комісії ОСОБА_4, був притягнутий до відповідальності у вигляду застосування заходів дисциплінарного впливу затримка до одного року у призначенні на вищу посаду. Щодо ОСОБА_5, котра була призначена на посаду завідувача сектору погашення заборгованостей ДПІ у Косівському районі, по цій особі інформація відсутня та вилучена з зазначеного Протоколу засідання комісії з питань кадрової роботи ДПІ у Косівському районі від 06.06.2014 року.

Вказані обставини дають підстави колегії суддів стверджувати, що звільнення ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, відбулося на порушення вимог трудового законодавства.

Додатковим доказом щодо наявності порушень трудового законодавства у діях керівництва ДПІ у Косівському районі є відсутність пропозиції вакантних посад включно до дати винесення спірного наказу про вивільнення, порушення строків розгляду листа, у якому повідомлялося про можливість працевлаштування позивача в порядку переведення, відсутність згоди профспілкового органу, у визначені законом строки (відповідно до даних АІС «Ділкон» реєстрація листа профспілкового комітету працівників ДПІ у Косівському районі від 22.12.2014 №217/7/09-08-37-01 за підписом голови профспілкового комітету ОСОБА_6 про надання згоди на звільнення ОСОБА_7 згідно п.1 ст.40 КЗпП України (вх.№5966/10) здійснена 22.12.2014 о 15 год. 51 хв.). Відповідно до довідки МСЕК (серія AB №0231108) до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи загального захворювання, на яку відповідно поширюється дія Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», вимоги якого порушено, як адміністрацією ДПІ у Косівському районі, так і профспілковим комітетом працівників ДПІ у Косівському районі.

Працівником було отримане запрошення на працевлаштування від ДПІ у Снятинському районі, та відповідно було подано заяву про звільнення в порядку переведення, однак позивачем по даній судовій справі дана заява була проігнорована, що як наслідок призвело до порушення норм чинного трудового законодавства, а саме.

Згідно зі ст.32 КЗпП України, переведення працівника на інше підприємство, установу, організацію допускається лише за згодою працівника.

Відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України переведення працівника за його згодою на інше підприємство є підставою припинення трудового договору. При цьому ініціатором переведення може бути сам працівник. Поважною причиною звільнення з ініціативи працівника виступало запрошення на постійну роботу в ДПІ в Снятинському районі, яке відповідно було обмежене строками. На момент вивільнення ОСОБА_7, позивачем добровільно надано згоду на переведення на іншу роботу в ДПІ в Снятинському районі, шляхом подачі відповідної заяви на імя керівника ДПІ у Косівському районі, яка була безпідставно проігнорована, що, як наслідок, призвело до порушення начальником ДПІ у Косівському районі норм п.5 ст.36, ст. 38, ст.47, 49-2 КЗпП України, ст. 43 Конституції України.

Колегією суддів заперечується твердження апелянта про те, що лист №15/7/09-12-04/114 від 18.12.14 не може вважатися належною підставою та гарантією для подальшого працевлаштування ОСОБА_7, оскільки для звільнення в порядку переводу по п.5 ч.І ст.36 КЗпП законодавець вимагає лише згоду керівника підприємства, на якому працює працівник, керівника підприємства, на яке переводиться працівник, та самого працівника. Наявність згоди керівника підприємства, на яке переводилася ОСОБА_7, не могла ставитися апелянтом під сумнів, оскільки така згода була висловлена і в письмовому вигляді, і усно в телефонному режимі, і про таку згоду апелянт був повідомлений напередодні звільнення ОСОБА_7 в порядку скорочення, що підтверджується матеріалами даної судової справи, поясненнями позивача, свідків та висновком службової перевірки від 29.12.2014р. за №09-19-14-20-2/6. Крім того, у відповідь на заяву позивача про звільнення у порядку переведення, очільник ДПІ у Косівському районі попередньо надавав відповідь щодо відмови у задоволенні такої заяви, у звязку з відсутністю оригіналу листа з даної ДПІ (а.с. 91).

Наведені обставини дають підстави стверджувати про порушення вимог трудового законодавства при вивільненні працівника ОСОБА_2 в порядку ч.1 статті 40, статті42, статті 47 КЗпП України, про що вірно зазначено судом першої інстанції. Порушено трудове право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування наказу №59-0 від 22.12.2014 року Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного Управління Міндоходів в Івано-Франківській області в частині звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України та внесення відповідних змін до трудової книжки та наказу щодо формулювання причин звільнення ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року у справі № 809/257/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_8