Справа № 2а-/1522/6834/11
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-/1522/6834/11

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Суворова О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни» безпідставною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, мотивуючи свої вимоги тим, що він є «дитиною війни» і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має право на отримання щомісячного підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Разом з тим, йому фактично виплачувалось 10% від мінімальної пенсії за віком. Таким чином, позивач просить стягнути невиплачену за період з 18.06.2011 року по цей час включно щомісячну державну соціальну допомогу, виходячи з вимог Закону.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії, що передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 18 червня 2011 року по 22 липня 2011 року з виключенням виплачених за зазначений період сум. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач відноситься до категорії осіб зі статусом «дитина війни» і на нього розповсюджуються пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та Законом України «Про Державний бюджет на 2011 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинено.

Відповідно до вимог ст. 52 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року № 2154 VІ та Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2010 2011 роки, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Отже, нарахування та виплата у 2010 та 2011 роках «дітям війни» підвищення до пенсії повинно здійснюватися відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону.

Також, є необґрунтованими твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково визначено термін виплати підвищення до пенсії, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Тобто, в розумінні КАС України порушення прав свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин може бути допущено з боку суб'єкта владних повноважень у вигляді будь-яких прийнятих рішень, вчинених дій чи допущеної бездіяльності. Відповідно під час розгляду спору суд може надати оцінку тим рішенням, діям чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вже були прийняті, вчинені чи допущені на момент виникнення спору. Таким чином, КАС України не передбачає можливості зобов'язати відповідача вчиняти у майбутньому певні дії, виходячи тільки з теоретичної можливості допущення ним в подальшому порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Проте слід враховувати, що в даному випадку, судом першої інстанції вже в повному обсязі було надано оцінку діям відповідача щодо здійснення перерахунку щомісячного підвищення до пенсії «дітям війни». За умови сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, надана правова оцінка є обов'язковою для врахування відповідачем при виконанні ним своїх повноважень по відношенню до позивача. Відповідно, такий перерахунок має здійснюватись на постійній основі, за умови виникнення обставин, що його зумовлять та сталості нормативної бази, що регулює вищезазначені правовідносини, без обмеження терміну або строку його проведення.

До такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постановах від 23 квітня 2012 року №21-239а11 та від 19 березня 2013 року в №21-53а13, в яких зазначено, що з самого визначення поняття пенсії випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Таким чином, достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача є саме визначення обов'язку проведення перерахунку належного йому щомісячного підвищення до пенсії з дати, з якої він має право та вимагає проведення перерахунку без обмеження кінцевого терміну або строку протягом якого такий перерахунок має здійснюватись.

Враховуючи наведене, а також необхідність застосування до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 99 КАС України щодо шести місячного строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 18 червня 2011 року з урахуванням виплачених сум вказаної допомоги.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права, колегія суддів на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 та ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни» безпідставною та зобовязання вчинити дії змінити.

Викласти резолютивну частину вищевказаної постанови у наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та підвищити пенсію ОСОБА_2 на 30% мінімальної пенсії за віком (розмір якої встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування») відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 18 червня 2011 року, з урахуванням вже виплачених сум за вказаний період.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький