Справа № 2-а-415/11
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2011-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-415/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Городецька Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

позивач звернулась в суд з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, в якому просить суд визнати дії відповідача неправомірними щодо не нарахування і невиплату в належному розмірі їй, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги за періоди з 01 січня 2009 року по 31 грудня та із 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року та, відповідно, зобовязання відповідача нарахувати та виплатити соціальну допомогу за вказані періоди в належному розмірі.

Представник відповідача подав письмове заперечення за позов та просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розгляд справи проведено в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог ст.183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю їх достатніми для прийняття рішення по справі.

Згідно даних паспорта громадянина України (а.с.5), позивач народилась 14.04.1944 року та є дитиною війни, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

В силу ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком визначається відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З мотивів позовної заяви та заперечень представника відповідача вбачається, що підвищення позивачеві як дитині війни у встановленому Законом розмірі не виплачувалось.

Покликання відповідача на недопустимість застосування мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до уваги не беруться у звязку з відсутністю встановленого на законодавчому рівні іншого мінімального розміру пенсії за віком. Крім того, відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого Законом підвищення до пенсії, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань.

Проте, ч.1 ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши матеріали позову, вважаю, що покликання позивача на відсутність обмеження строком щодо звернення для стягнення нарахованої але не виплаченої пенсії до уваги не беруться, оскільки з позовної заяви вбачається саме нарахування соціальної допомоги дитині війни в заниженому розмірі. Крім того, позивачем не наведено інших доказів поважності причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, приходжу до висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки немає підстав вважати, що позов подано з пропуском строку звернення до суду з поважних причин. Разом з тим, вимоги позивача про нарахування щомісячної державної соціальної допомоги їй, як дитині війни, за період з 13 серпня 2010 року по 31 грудня 2010 року включно є підставними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.7-12,86,160,161,162,167, 183-2 КАС України, ст.ст.1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року, суддя

п о с т а н о в и л а :

позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в належному розміні державної соціальної допомоги, як дитині війни.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 13 серпня 2010 року по 31 грудня 2010 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту в скороченому провадженні, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята в скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Л.М.Городецька