Справа № 826/9432/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2015 року № 826/9432/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція»
доДержавної фінансової інспекції України
провизнання протиправним та скасування п. 1 вимоги в частині, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21 травня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (далі - ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» в особі ВП «Рівненська АЕС», позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування п. 1 вимоги Державної фінансової інспекції України (далі - ДФІ України, відповідач) № 05-14/501 від 16.04.2015 в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 183,2 тис. гривень, як наслідок прийняття та оплати за договором від 18.05.2010 № 06-04/10 завищеної вартості виконаних ПАТ «НВО «Укрсовпроект» робіт.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у позивача відсутні порушення вимог законодавства викладені в пункті 1 вимоги Державної фінансової інспекції України щодо усунення виявлених порушень законодавства, у т.ч. відшкодування збитків, завданих порушеннями, зазначеними в п. 4 описової частини вимоги від 16.04.2015 № 05-14/501, а тому п. 1 вимоги відповідача підлягає скасуванню саме в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 183,2 тис. гривень, як наслідок прийняття та оплати за договором від 18.05.2010 № 06-04/10 завищеної вартості виконаних ПАТ «НВО «Укрсовпроект» робіт.

Позивач вважає, що висновки фінансових інспекторів щодо завищення вартості виконаних робіт на суму 183 237 грн. є недоречними та безпідставними, а тому через їх необґрунтованість є протиправними та не підлягають виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов повністю підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Державна фінансова інспекція України подала заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що вимога щодо усунення порушень законодавства від 16.04.2015 № 05-14/501 є правомірною та ґрунтується на висновках довідки ревізії б/н від 02.03.2015, яка являється складовою частиною акту позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 05-21/52 від 10.03.2015, якими встановлено порушення п. 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174, зі змінами, що призвело до завищення вартості виконаних робіт по об'єкту «Реконструкція і технічне переоснащення автоматизованого комплексу ІТЗ ФЗ енергоблоків № 1, 2 ВП «Рівненська АЕС» за липень 2012 року на суму 183 237,00 грн. з ПДВ.

Як наслідок, оплата ВП «Рівненська АЕС» для ПрАТ «НВО Укрсовпроект» завищеної вартості будівельно-монтажних робіт призвела до матеріальної шкоди (збитків) на суму 183 237,00 грн. з ПДВ, яку позивачу за приписами п. 1 вимоги ДФІ України від 16.04.2015 № 05-14/501 необхідно відшкодувати.

Крім того, відповідач вказує на те, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою, до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За вказаних обставин, на переконання відповідача, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача, а оскільки оскаржувана вимога органу державного фінансового контролю вказує на виявлені збитки та їхній розмір, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

В наданих запереченнях на адміністративний позов, відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях від 19.06.2015.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2015 про проведення позапланової ревізії, відповідно до звернення Генеральної прокуратури України від 03.02.2015 № 17/1/3-32918-14, листа Державної фінансової інспекції України від 04.02.2015 № 05-18/121, на підставі направлень від 05.02.2015 № 83 та від 06.02.2015 № 86, проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.01.2008 по 01.01.2015, за результатами якої складено Довідку б/н від 02.03.2015.

За результатами проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» та його 4-х відокремлених підрозділів (без права юридичної особи) за період з 01.01.2008 по 01.01.2015, Держфінінспекцією України складений Акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» № 05-21/52 від 10.03.2015 (далі - Акт № 05-21/52), який включає в себе порушення, викладені у вищезазначеній довідці ревізії відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» від 02.03.2015 б/н.

У висновку відповідача, викладеного в Акті № 05-21/52 стосовно відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» зазначено, зокрема, що встановлено порушення п. 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174, зі змінами, що призвело до завищення вартості виконаних робіт по об'єкту «Реконструкція і технічне переоснащення автоматизованого комплексу ІТЗ ФЗ енергоблоків № 1, 2 ВП «Рівненська АЕС» за липень 2012 року на суму 183 237,00 грн. з ПДВ.

Як наслідок, оплата ВП «Рівненська АЕС» для ПрАТ «НВО Укрсовпроект» завищеної вартості будівельно-монтажних робіт призвела до матеріальної шкоди (збитків) на суму 183 237,00 грн. з ПДВ.

Акт ревізії підписаний посадовими особами ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» із запереченнями, на які Держфінінспекцією України листом від 10.04.2015 № 05-14/482 направлені висновки на заперечення.

16 квітня 2015 року Державною фінансовою інспекцією України було підготовлено листа (вимогу) «Щодо усунення порушень законодавства» № 05-14/501, в якому від позивача вимагалось:

1) опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку (предмет оскарження);

2) розглянути питання про притягнення працівників Підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Незгода з п. 1 вимоги відповідача в частині обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 р. № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 (далі - Порядок № 550), Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772 (далі - Порядок № 984), Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. № 310 (далі - Положення № 310).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 1 Закону № 2939-XII визначено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення № 310 Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

В пп. 5 п. 4 Положення № 310 визначено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме:

- вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства;

- звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пп. пп. 15, 21 п. 6 Положення № 310 Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Також Положенням № 310 установлено, що в разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-XII, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного та місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір в установленому законодавством порядку, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Держфінінспекція України пред'явила вимогу від 16.04.2015 № 05-14/501 щодо усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ».

При цьому оскаржувана в частині вимога Держфінінспекції України вказує на виявлені збитки та їхній розмір (п. 4 описової частини вимоги).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що пункт « 1» вимоги Держфінінспекції України від 16.04.2015 № 05-14/501 щодо відшкодування збитків, завданих зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку не є обов'язковим для виконання позивачем, а правильність їх визначення може бути перевірено виключно у випадку звернення Держфінінспекції України до суду з позовом про їх відшкодування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 15.04.2014 р. № 21-40а14, № 21-63а14, від 13.05.2014 р. № 21-89а14, від 20.05.2014 р. № 21-93а14, від 28.10.2014 р. № 21-462а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на те, що оскаржуваний пункт вимоги стосуються відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, в той час як вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги і не є обов'язковим до виконання, колегія суддів зазначає, що останній не несе юридичних наслідків для позивача, а тому не порушує його прав та інтересів.

За вказаних обставин, вимога позивача стосовно визнання протиправною та скасування п. 1 вимоги Держфінінспекції України від 16.04.2015 № 05-14/501 в частині відшкодування ВП «Рівненська АЕС» збитків в сумі 183,2 тис. гривень, як наслідок прийняття та оплати за договором від 18.05.2010 № 06-04/10 завищеної вартості виконаних ПАТ «НВО «Укрсовпроект» робіт, задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вирішила стягнути з позивача 3 298,27 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» відмовити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» судовий збір у розмірі 3 298,27 грн. на р/р: 4007, отримувач коштів УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко