Справа № 825/3150/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3150/14 Головуючий у 1-й інстанції: Смірнова О.Є. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Грищенко В.Е., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Державна фінансова інспекція в Чернігівській області звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ревізією було встановлено ряд порушень, у зв'язку з чим КП «Чернігівводоканал» направлено вимоги ДФІ в Чернігівській області про усунення порушень законодавства від 12.03.2014 року № 25-06-18-14/2335. Однак, залишається не виконаним п. 3 вимог в частині стягнення коштів з ОЖБК в сумі 156522,60 грн. та п. 4 вимог.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Державна фінансова інспекція в Чернігівській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

Працівниками ДФІ в Чернігівській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 року по 31.10.2013 року.

За результатами проведеної ревізії встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 року по 31.10.2013 року від 27.01.2014 року № 25-06-21/01 (а.с. 9-41).

З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому відповідачу направлено вимоги ДФІ в Чернігівській області про усунення порушень законодавства від 12.03.2014 року № 25-06-18-14/2335 (а.с. 7-8). Відповідача зобов'язано надіслати інформацію про вжиті заходи на виконання вимог ДФІ в Чернігівській області до 12.06.2014 року.

Оскільки п. 3 та п. 4 вказаної вимоги відповідачем не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право органів державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Судом першої інстанції було встановлено, що у п. 3 вимог ДФІ у Чернігівській області від 12.03.2014 року № 25-06-18-14/2335 зазначено, що в ході ревізії встановлено, що КП «Чернігівводоканал» в порушення статей 256, 257 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року № 237, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, КП «Чернігівводоканал» незважаючи на факт визнання боржником свого зобов'язання, списано на витрати дебіторську заборгованість в сумі 156522,60 грн., у зв'язку з чим відповідача зобов'язано провести взаємозвірки з контрагентом Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова по договору, поновити в бухгалтерському обліку безпідставно списану дебіторську заборгованість в сумі 156522,6 грн. та стягнути кошти з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова в сумі 156522,60 гривень.

В ході ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 року по 31.10.2013 року встановлено, що станом на 01.04.2012 року у складі дебіторської заборгованості підприємства за дебетом субрахунку 361 «Розрахунки з підприємствами» обліковувалась дебіторська заборгованість на суму 157322,40 грн. по розрахунках з ОЖБК. Відповідно до даних бухгалтерського обліку КП «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 року по 31.10.2012 року ОЖБК проведено часткове погашення суми боргу в розмірі 799,80 грн. Так, станом на 31.10.2012 року сума боргу становила 156522,60 грн.

В ході ревізії проведено зустрічну звірку щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ОЖБК та КП «Чернігівводоканал». За результатами зустрічної звірки встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ОЖБК станом на 01.04.2012 року обліковувалась кредиторська заборгованість перед КП «Чернігівводоканал» в сумі 157322,40 грн. За період квітень - грудень 2012 року ОЖБК погашено вищевказану заборгованість відповідачу в сумі 799,80 грн., решту заборгованості в сумі 156522,61 грн. списано по бухгалтерському обліку ОЖБК. Таким чином, станом на 01.01.2013 кредиторська заборгованість ОЖБК перед відповідачем не значилась (а.с. 40-43).

Вищезазначену заборгованість в сумі 156522,60 грн. списано з балансу КП «Чернігівводоканал» за рахунок резерву сумнівних боргів, відповідно до наказу т.в.о. директора КП «Чернігівводоканал» Федорченко Ю.А. від 31.10.2012 року № 269 (а.с. 79).

Внаслідок списання вищевказаної дебіторської заборгованості КП «Чернігівводоканал» завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 156522,60 грн.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що листом від 06.08.2014 року № 09/1465 КП «Чернігівводоканал» повідомило ДФІ у Чернігівській області про поновлення дебіторської заборгованості ОЖБК в бухгалтерському обліку (а.с. 92). Проте, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2014 року у справі № 927/1595/14 за позовом КП «Чернігівводоканал» до ОЖБК про стягнення 156522,60 грн., яке набрало законної сили, у позовних вимогах КП «Чернігівводоканал» відмовлено повністю (а.с. 142-145).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що п. 3 вимог відповідачем виконано у відповідності до норм чинного законодавства України.

У п. 4 вимог ДФІ у Чернігівській області від 12.03.2014 року № 25-06-18-14/2335 зазначено, що в ході ревізії встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року № 237, пп. 1.2, 2.1, 2.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, із змінами, п. 7, п. 9.5, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 дебіторську заборгованість Північного державного регіонального геологічного підприємства «Північгеологія» в сумі 20576,14 грн. безпідставно відображено в обліку та списано на витрати, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству, у зв'язку з чим зобов'язано відповідача стягнути з осіб, винних у безпідставних витратах підприємства, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю України та Цивільним кодексом України.

В ході ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 року по 31.10.2013 року встановлено, що станом на 01.04.2012 року у складі дебіторської заборгованості підприємства за дебетом субрахунку 361 «Розрахунки з підприємствами» обліковувалась дебіторська заборгованість, по якій минув термін позовної давності, на суму 20576,14 грн. по розрахунках з ПДРГП «Північгеологія» (а.с. 85).

Проте, відповідно до наказу т.в.о. директора КП «Чернігівводоканал» Федорченко Ю.А. від 31.10.2012 року № 269 вищевказану заборгованість в сумі 20576,14 грн. списано з балансу КП «Чернігівводоканал» за рахунок резерву сумнівних боргів (а.с. 79).

Так, згідно з договором від 15.10.2008 року КП «Чернігівводоканал» зобов'язується надавати послуги по передачі Північному державному регіональному геологічному підприємству «Північгеологія» (далі- ПДРГП «Північгеологія») електроенергії напругою 380В до бурильних установ, розміщених на артсвердловині с. Зарічне та на насосній станції водопроводу № 2 в межах установлених потужностей по 20 кВт відповідно, категорія надійності електропостачання - третя, а ПДРГП «Північгеологія» зобов'язується своєчасно оплачувати КП «Чернігівводоканал» за надані послуги.

Судом першої інстанції було встановлено, що актів наданих послуг, як первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції по наданню послуг КП «Чернігівводоканал» по передачі ПДРГП «Північгеологія» електроенергії до бурильних установок на суму 20576,14 грн., та документів, які підтверджують проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення заборгованості, не надано.

ДФІ в Чернігівській області до ПДРГП «Північгеологія» надано запит щодо підтвердження розрахунків з КП «Чернігівводоканал» (а.с. 89). Згідно з наданою відповіддю ПДРГП «Північгеологія»: за період з 01.04.2012 року по 31.10.2013 року розрахунки з відповідачем не здійснювались, кредиторська заборгованість в обліку не значиться (на звороті а.с. 89).

Отже, КП «Чернігівводоканал» завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 20576,14 грн, оскільки вартість втрачених активів є збитками відповідно до п. 1.3 Порядку взаємодії державної контрольно-ревізійної служби, органів прокуратури, внутрішніх справ, Служби безпеки України, затвердженого наказом ГоловКРУ, МВС, СБУ та Генпрокуратури від 19.10.2006 року № 346/1025/685/53 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1166/13040.

Пункти 3 та 4 вимог ДФІ у Чернігівській області від 12.03.2014 року № 25-06-18-14/2335 в судовому порядку не оскаржувались.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 (далі - Положення № 499/2011), Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп. 4 п. 4 Положення № 499/2011).

Відповідно до п. 6 Положення № 499/2011 Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням № 499/2011 установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Державна фінансова інспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими передбачено право органів державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу, про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14 за позовом Талалаївського районного центру зайнятості Чернігівської області - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимог.

За змістом зазначеного судового рішення збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Згідно ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач обрав невірний спосіб правового захисту, оскільки заявлені ним вимоги можуть бути задоволені тільки у разі звернення до суду з позовом про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.