Справа № 812/199/14
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/29029/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державної фінансової інспекції в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суд від 20.03.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Луганській області (надалі Інспекція) до Білоукраїнської селищної ради (надалі - селищна рада), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білоукраїнської районної державної адміністрації про виконання вимог,

в с т а н о в и л а:

Інспекція звернулась позовом про зобов'язання селищну раду виконати вимогу від 17.06.2013 року на загальну суму 55 980,28 грн., а саме: пункт 3 вимоги - в частині стягнення коштів за недоотриману орендну плату за землю у загальній сумі 47625,08 грн.; п. 4 вимоги - в частині перерахування коштів за орендну плату за землю на реєстраційний рахунок в сумі 8328,2 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що сільська рада необґрунтовано ухилилась від виконання вимоги у повному обсязі.

Постановою окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції позов було задоволено частково. Зобов'язано сільську раду виконати пункт 3 вимоги в частині вжиття передбачених чинним законодавством заходів із внесення змін до договорів оренди землі щодо підвищення орендної плати за землю та щодо стягнення коштів з недоотриманою орендної плати за землю в загальній сумі 16 963,95 грн. Зобов'язано виконати пункт 4 вимоги в частині вжиття передбачених чинним законодавством заходів щодо стягнення коштів з недоотриманої орендної плати за землю в загальній сумі 8 328, 20 грн. У іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Задовольняючи частково позов суди зазначили, що відповідач частково визнав позовні вимоги. В частині відмови в задоволенні позову про зобов'язання відповідача виконати пункт 3 вимоги на суму 30 688, 13 грн. недоотриманої орендної плати, проти задоволення якої відповідач заперечував, суди вказали на те, що така сума недоотриманої орендної плати була нарахована Інспекцією за користування третіми особами земельними ділянками, які знаходяться за межами селища та перебувають у розпорядженні Білоукраїнської районної державної адміністрації, що вбачається з у тому числі з укладених договорів оренди. Отже дійшли висновку, що відповідач не має повноважень щодо розпорядження такими земельними ділянками, у тому числі щодо внесення змін до договорів оренди та стягнення з користувачів недоотриманих сум орендної плати за ці земельні ділянки, а тому вимоги інспекції у цій частині визнали необґрунтованими.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові та посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, Інспекція звернулась з касаційною скаргою, у якій просить судові рішення скасувати в частині відмови у позові та прийняти рішення про його задоволення у повному обсязі. Вважає висновки судів в частині відмови в задоволенні позову помилковими, таким що не відповідають обставинам спору.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та переглядаючи справу в межах доводів касаційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

За змістом п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» № 2939-XII контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до 4.3 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затв. наказом Міністерства фінансів України 03.10.2011 N 1236, інспекція відповідно до покладеного на неї завдання вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, у тому числі звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Наведене дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У зв'язку з цим, Верховний Суд України у постанові від 15 квітня 2014 року у справі 21-63а14 дійшов висновку, що виявлені збитки, завдані державі чи об'єкту контролю не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги, хоча про їх наявність може бути зазначено у вимозі. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. При цьому зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Таким чином оскільки примусове відшкодування шкоди відбувається судом за відповідним позовом про її стягнення, спонукання підконтрольну установу в судовому порядку до виконання вимоги інспекції у тому числі з зобов'язанням до використання права на судовий захист, є необґрунтованим.

За цих обставин відмова у задоволенні такого позову є правомірною.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Луганській області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суд від 20.03.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає крім, як в строки, з підстав та в порядку, передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець