Справа № 750/2342/15-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/2342/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А
25 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Кучми А.Ю.
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді начальника групи обліку та призначення сержантів і солдатів запасу мобілізаційного відділу центру організаційно-мобілізаційної роботи та підготовки мобілізаційних ресурсів військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 245 від 25.04.2014 його звільнено у відставку за станом здоров`я на підставі п. «б» частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2014 позивача виключено зі списків особового складу цієї військової частини.
Починаючи з квітня 2013 року позивач щомісячно отримував додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 (зі змінами), з якої щомісячно утримувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 2,6%.
Після звільнення з військової служби позивачу відповідачем призначено пенсію за вислугу років, до складу якої не включено додаткову грошову винагороду.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсії на цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.
Пунктом 1.2 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 (із подальшими змінами, далі Постанова) військовослужбовцям Збройних Сил України встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
- з 01.04.2013 у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення;
- з 01.09.2013 у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення;
- з 01.01.2014 у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення;
- з 01.04.2014 у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення;
- з 01.07.2014 у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
В силу положень пункту 2 цієї Постанови граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди визначаються Міністерством оборони України за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України № 595 від 15.11.2010 (із наступними змінами) затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція). Цією Інструкцією щомісячну додаткову грошову винагороду не включено до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8), а командиру військової частини надано право зменшувати розмір винагороди лише за порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники в командирській, бойовій та мобілізаційній підготовці; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного спяніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки, озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоровю військовослужбовців або інших осіб (пункт 10). При цьому Постанова та Інструкція не містять положень, які б передбачали можливість не виплачувати щомісячну додаткову грошову винагороду навіть у разі допущення військовослужбовцем перелічених дисциплінарних порушень.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачується відповідно до Постанови, за своєю правовою природою та юридичними ознаками в розумінні статті 43 Закону є додатковим видом грошового забезпечення (підвищення), а тому підлягає обов`язковому включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії за вислугою років.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вони не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.