Справа № 463/1769/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Львів 463/1769/15-а

2-а/463/103/15

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м. Львів ГУ МВС України у Львівській області сержанта міліції ОСОБА_4 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 28.03.2015 року серії ПС2 №285998, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з порушенням норм чинного законодавства України. Зокрема зазначив, що інспектором ДАІ складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення без детального зясування обставин справи, без врахування його заперечень, зазначено неправильно місце вчинення адміністративного правопорушення. Сам протокол заповнений в порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Також вказав, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося з порушенням закону, оскільки взято протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який є незаконним, не було взято до уваги його заперечення, підтверджені доказами, а при визначенні міри покарання не було враховано його майновий стан. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов з аналогічних мотивів.

Відповідач в судове засідання не зявився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Разом з тим, 26.05.2015 року в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав того, що складений ним протокол про вчинення адміністративного правопорушення та винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, такими що відповідають вимогам чинного законодавства. Вказав, що на підставі встановлених ним обставин на місці події було доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а відтак просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

За таких обставин, оскільки відповідач, являючись субєктом владних повноважень, будучи належно повідомленим про розгляд справи, однак явку свого представника не забезпечив, суд вважає, що слід розглянути адміністративну справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №285998 від 28.03.2015 року (а.с.31) інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4, притягнуто позивача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 28.03.2015 року о 13.10 год., у м. Львові по вул. Зелена, 200, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes Benz 124» н.з. ВС 9368 ВЕ, здійснив обгін транспортного засобу ближче, ніж 50 м до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.14.6 (в) Правил дорожнього руху України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести (шляхом збирання та перевірки доказів передбачених ст.251 КпАП України) протиправність правопорушення (проступку), зокрема обєктивну сторону правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, п.14.6 (в) Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо правил обгону.

Як встановлено в судовому засіданні, при вирішенні питання про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, інспектор ДАІ ОСОБА_4 виходив виключно із відеофіксації правопорушення та фактичних даних встановлених протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії АП1 №822730 від 28.03.2015 року (а.с.30), яким встановлено, що ОСОБА_3 28.03.2015 року о 13.10 год., у м. Львові по вул. Зелена, 200, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes Benz 124» н.з. ВС 9368 ВЕ, здійснив обгін транспортного засобу ближче, ніж 50 м до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.14.6 (в) Правил дорожнього руху України.

В той же час, як вбачається із наданих при складанні протоколу пояснень позивача, аналогічних поясненням наданим у судовому засіданні, позивач заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, в судовому засіданні позивач зазначив, що місце вчинення правопорушення зазначене в протоколі, не відповідає відомостям про місце вчинення адміністративного правопорушення, зазначене в оскаржуваній постанові.

При цьому із змісту постанови вбачається, що зазначеним запереченням позивача інспектором ДАІ не надано відповідної правової оцінки. Такі не були спростовані і на час розгляду справи у суді. Оглянутий у судовому засіданні диск із записом інформації із відеореєстратора не може бути належним допустимим доказом, оскільки запис зроблено невідомим технічним приладом, який не надавався відповідачу для виконання службових обовязків, а застосований ним з власної ініціативи. При цьому події на вказаному відео стосуються іншої дати. Оригінал запису суду не наданий.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім цього, у відповідності до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 25-рп/2015 дано розяснення про те, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. При цьому наводячи обґрунтування свого рішення Конституційний Суду України звернув увагу на те, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Оскільки в даному випадку ці положення закону не дотриманні і постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена службовою особою, незважаючи на невизнання винуватості позивачем зразу ж після складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що вона є протиправною.

Крім цього відповідно до вимог ч.2 ст.33 КпАП України визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

В оспорюваній постанові в супереч вимогам вказаної норми не наведено обставини, які враховувалися при обранні позивачу стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Також відповідно до санкції ч.2 ст. 122 КУпАП України штраф за скоєння правопорушення має бути визначений у неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Таким чином, оскільки позивач, як на момент притягнення до адміністративної відповідальності, так і в ході судового розгляду заперечував наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, і такі показання є чіткими та послідовними, а посадова особа відповідача в порушення вимог чинного законодавства, винесла постанову зразу на місці після складання протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак суд приходить до висновку, що вказана постанова є протиправною і її слід скасувати.

Задовольняючи адміністративний позов в цій частині, одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3 про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху і мають спеціальні звання, а не суду.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.03.2015 року серії ПС2 №285998 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України.

В решті в задоволенні адміністративного позову відмовити за безпідставністю.

Суддя: Гирич С. В.