Справа № 804/5956/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. Справа № 804/5956/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2015 р. Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (надалі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач), третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (надалі третя особа) про стягнення витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 29307,41 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» добровільно не відшкодував витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ просить в судовому порядку відшкодувати заборгованість у вказаному розмірі.

Позивач та третя особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження. Третя особа надала письмові пояснення, згідно яких підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився. Заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.

Проаналізувавши матеріали адміністративного позову та додані до нього документи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України з 10.08.2009 по 17.02.2015.

Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 № 46ос відповідач був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України та зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС, йому було присвоєно перше спеціальне звання «рядовий міліції».

Відповідно до наказу від 30.05.2013 р. № 195 відповідач успішно закінчив ДДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ОВС.

ОСОБА_1 як випускник ДДУВС, був призначений на посаду слідчого у слідчому відділу Красногвардійського районного відділу Дніпропетровського міського управління у відповідності до наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 01.06.2013 р. № 118о/с дкс.

Згідно з наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 17.02.2015 № 62о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На підтвердження викладених обставин позивачем долучено до матеріалів справи:

- пояснення ОСОБА_1 від 09.02.2015 р., з яких вбачається, що останній звільняється з органів внутрішніх справ за власним бажанням у зв'язку з низькою заробітною платою та не нормованим робочим днем;

- висновок службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обовязків посадовими особами в період наставництва, що призвело до подачі рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений з вимогами наказів МВС Україні: № 28 від 09.02.2011 р., яким затверджено «Положення про організацію наставництві в ОВС України», № 81 від 16.03.2007 р. «Про заходи щодо зміцнення дисципліни законності в ОВС та попередження надзвичайних подій, повязаних із загибеллю ; травмуванням особового складу», № 157 від 15.05.2007 р. «Про додаткові заходи щодо дотримання працівниками ОВС принципів законності, забезпечення прав свобод громадян» та з Рішенням колегії МВС України від 05.07.2012 р. № 18/КМ/3, затвердженим наказом МВС України від 18.07.2012 р. № 618, щодо відшкодування коштів за навчання за державним замовленням;

- атестаційний лист за період з травня 2013 р. по січень 2015 р., зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням у звязку з низькою заробітною платою та ненормованим робочим днем, наполягав на своєму звільненні. У лютому 2015 р. повторно звернувся з рапортом до керівництва ГУМВС України про звільнення за власним бажанням, від проходження ВЛК ГУМВС України відмовився, визнав себе здоровим, на своєму звільненні наполягав, службою в ОВС не дорожить.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2013 р. між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ України №1696.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 р. № 313, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Пунктами 2 та 3 вказаного Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не відпрацював трирічний термін в органах внутрішніх справ після закінчення навчання за державним замовленням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ і був звільнений за власним бажанням, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.

Крім того, у п. 2.3.6 договору про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ України №1696 від 06.02.2013 р. зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, встановленими п. 3 цього договору відповідач повинен відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Згідно довідок-розрахунків витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за період 2009-2013 рр., загальна сума таких витрат становить 29307,41 грн.

Доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (на рахунок: р/р 7468 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, МФО 805012, ) витрати, повязані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 29307,41 грн. (двадцять девять тисяч триста сім грн., 41 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 03.06.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4