Справа № 750/5201/15-а
Суддя: Логвіна Т. В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/5201/15-а
Провадження № 2-а/750/512/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіна Т.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

27.05.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо невиплати в повному розмірі йому пенсії, виплата якої поновлена з 06.07.2012 року та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням страхового стажу, відповідно до статті 46 Конституції України, статей 27, 28, п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.07.2012 року, враховуючи виплачені суми.

Відповідачем надіслані заперечення по справі, в яких відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України і на даний час постійно проживає у Державі Ізраїль.

До виходу на пенсію в період з 02.11.1957 р. по 11.05.1998 рік ОСОБА_1 працював і проживав у м. Чернігові.

З 12.10.1986 р. ОСОБА_1 було призначено безстроково пенсію за віком та списку № 2, яку він отримував, перебуваючи на обліку в управлінні соціального захисту населення Деснянської районної ради м. Чернігова.

У 1999 році позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв'язку з чим нарахування та виплату пенсії йому було припинено.

25.06.2012 року позивач через свого представника звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові із заявою щодо поновлення виплати пенсії за віком, однак відповідачем було відмовлено у розгляді заяви, а тому 23.07.2012 р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2012 р., позовні вимоги були задоволені, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невирішення питання про поновлення або про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії через представника та вимоги особистої присутності ОСОБА_1 при поданні заяви про поновлення виплати пенсії, зобов'язано відповідача розглянути заяву і документи, подані 25 червня 2012 року від імені ОСОБА_1 через його представника - ОСОБА_2. та надати відповідь згідно діючого законодавства. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2013 р. постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2012 р. було залишено без змін.

30.12.2013 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у поновленні виплати пенсії позивачу, тому позивач 28.01.2014 р. звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та поновити виплату пенсії позивачу, який постійно проживає за межами України в Державі Ізраїль на підставах, визначених пенсійним законодавством починаючи з 07 жовтня 2009 року.

03 березня 2014 р. Деснянським районним судом м. Чернігова було прийнято постанову, якою позов було зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові здійснити нарахування та поновити виплату пенсії ОСОБА_1, який проживає за межами України (Ізраїль), з 06.07.2012 року.

29 липня 2014 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.03.2014 р. залишено без змін.

19.01.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2014 року, 10.02.2015 р. Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого листа.

03.04.2015 року ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова було встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду від 03.03.2014 р. та зобов'язано відповідача перераховувати нараховані суми пенсії позивача на його поточний рахунок № 4034, відкритий у філії Чернігівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 10024.

18.05.2015 року Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним повним виконанням рішення суду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові № 233/06 від 25.05.2015 р. за період з 06.07.2012 року по 31.05.2015

р. ОСОБА_1 було нараховано пенсію на загальну суму 3 727,74 грн., тобто по 107,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 46 Конституції України та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлений в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч. 2 ст. З Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням за ним усіх конституційних прав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Статтею 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 822 гривні, з 1 квітня - 838 гривень, з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 949 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні.

Отже, виходячи з вимог Конституції України, норми якої мають найвищу юридичну силу і пряму дію, а також положень законів України про Державний бюджет України на 2012 - 2015 роки, пенсія позивача, починаючи з 06.07.2012 року не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто: в 2012 році: з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні;

в 2013 році: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень; в 2014 та 2015 роках: 949 гривень.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, призначивши позивачеві пенсію в розмірі 107,00 грн., відповідачем порушені положення Конституції і законів України та право позивача на належний соціальний захист державою Україна, у зв'язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22 Конституції України, ст. ст. 1-4, 6-9, 18, 41 ч. 2, 71, 72, 94, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо невиплати в повному розмірі пенсії ОСОБА_1, виплата якої поновлена з 06.07.2012 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням страхового стажу, відповідно до статті 46 Конституції України, статей 27, 28, п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.07.2012 року, враховуючи виплачені суми.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів, які обчислюються з моменту отримання копії постанови.

Суддя :