Справа № 365/347/15-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 365/347/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Хижний Р. В. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області на постанову Згурівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Згурівського районного суду Київської області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання неправомірною відмови щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення; зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, передбачену п. 7.1.Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на день її призначення.

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, страховий стаж позивача становить 40 років 6 місяців 21 день, що не заперечується сторонами по справі.

Даний страховий стаж позивача складається з наступних періодів: 01.09.1973 р. - 28.12.1976 р. (03 роки 03 місяці 28 днів) - навчання; 29.12.1976 р. - 31.12.1986 р. (10 років 0 місяців 03 дні) - робота в колгоспі (вихователь дитячого садочка); 01.01.1987 р. - 14.10.1987 р. (00 років 07 місяців 10 днів) - робота в колгоспі (вихователь дитячого садочка); 15.10.1987 р. - 01.09.1997 р. (09 років 10 місяців 17 днів) - вихователь групи продовженого дня в школі; 09.09.1997 р. - 31.12.1999 р. (02 роки 03 місяці 23 дні) - робота в колгоспі (вихователь дитячого садочка); 01.01.2000 р. - 01.04.2000 р. (00 років 02 місяці 01 день) - робота в колгоспі (вихователь дитячого садочка); 02.04.2000 р. - 20.04.2000 р. (00 років 00 місяців 19 днів) - робота в сільському господарстві ТОВ «Перемога» (завідувач дитячого садочка); 22.04.2000 р. - 31.08.2000 (00 років 04 місяці 10 днів) - будинок дитячої та юнацької творчості (керівник гуртка); 01.09.2000 р. - 30.06.2011 р. (10 років 10 місяців 00 днів) - вчитель початкових класів у школі; 01.08.2011 р. - 31.07.2014 р. (03 роки 00 місяців 00 днів) - вчитель початкових класів у школі.

02.04.2014 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії вперше з одночасним звернення про виплату їй одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій.

При призначенні пенсії позивачу вказана допомога нарахована та виплачена не була.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1. Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою КМ України від 23.11.2011 р. № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Порядок № 909).

До вказаного Порядку № 909 входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Робота позивача на вказаних посадах відповідачем не заперечується.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що робота позивача в дошкільних закладах освіти колгоспу «Перемога» та, в подальшому, сільськогосподарського ТОВ «Перемога» є прирівняною до державних і комунальних закладів дошкільної освіти.

Натомість, норми законодавства, що містить такий висновок, судом першої інстанції не зазначено, з огляду на що колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та таким, що потребує дослідження на стадії апеляційного розгляду.

Так колегія вважає, що наявність у позивача права виходу на пенсію за вислугою років як працівника освіти не визначає автоматичного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 30 років (для жінки) відпрацювала в закладах освіти та отримувала при цьому заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету.

В свою чергу, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 р. № 2114-XII колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Підприємство є юридичною особою, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку та може мати печатки.

У відповідності до ст. 19 вказаного Закону трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Підприємство самостійно визначає форми, системи і розміри оплати праці його членів та інших працівників.

Оплата праці здійснюється залежно від кількості та якості трудового внеску кожного члена підприємства і зумовлюється кінцевими результатами.

Розмір доходу не обмежується. Оплата праці може провадитися як грішми, так і натурою.

Підприємство має право вільного найму працівників.

Оплата праці найманих працівників визначається за погодженням сторін, але не може бути нижчою за встановлений державою мінімальний рівень заробітної плати (мінімальний рівень оплати праці за професійно-кваліфікаційними групами працівників) і не залежить від кінцевих результатів господарювання.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р. № 697-XII, що був чинним на період роботи позивача в колгоспі «Перемога» з 09.09.1997 р. по 31.08.2000 р., власність в Україні виступала в таких формах: приватна, колективна та державна (до якої входила власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) згідно ст. 31 Закону).

Таким чином, стаж роботи в колективному господарстві та сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю після набрання чинності Законами України «Про власність» та «Про колективне сільськогосподарське підприємство», які визначили таку форму власності як комунальна, не може бути враховано для встановлення права позивача на отримання допомоги.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на тому, що законодавець з 1991 року чітко розмежував державну власність (що включила в себе комунальну), колективна та приватна.

Тобто з 1991 року поняття комунальної власності та колективної не були тотожними.

В подальшому, Цивільний кодекс України визначив три види права власності: приватна, державна та комунальна, що з урахуванням зазначених правових норм, дає підстави вважати колективне господарство формою об'єднання приватної власності громадян.

Натомість, до прийняття вказаних нормативних актів позивач працювала в колгоспі «Перемога» вихователем дитячого садочка з 29.12.1976 р. по 14.10.1987 р., що становить 10 років 07 місяців 13 днів згідно даних листа відповідача від 20.04.2015 р. № 3/Б-04 (а. с. 13).

У відповідності до ст. 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 р. основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Також статтею 13 Конституції УРСР було передбачено особисту власність громадян.

Таким чином, на період роботи позивача з 20.04.1978 р. по 14.10.1987 р. в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста.

Зважаючи на те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказаний період суд першої інстанції правомірно прирівняв до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Аналогічно, в період роботи позивача з 29.12.1976 р. по 19.04.1978 р. діяла Конституція УРСР від 30.01.1937 р., якою також визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача за період з 29.12.1976 р. по 14.10.1987 р. безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Вказаний висновок також ґрунтується на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішенні Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що стаж позивача, що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є достатнім, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують позиції суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області на постанову Згурівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Згурівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.