Справа № 810/1013/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року 810/1013/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі ОДПІ), в якому просить:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54/НОМЕР_1 від 25.12.2014 зі сплати єдиного внеску на суму 7184,98 грн.;

- скасувати рішення №/139/23 від 04.02.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на суму 400,54 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.02.2015 №/137/21 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 61256,43 грн. та про сплату штрафних санкцій на суму 15314,11 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.02.2015 №/138/22 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 126361 грн. та про сплату штрафних санкцій на суму 63180,50 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та пояснив, що при проведенні перевірки, в результаті якої позивачу було визначено суму податкового зобовязання, відповідачем було порушено норми діючого законодавства, а тому, податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. Просив в задоволенні позову відмовити.

21.05.2015 Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №20258692 від 13.03.2015, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №877268 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ №436348, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 12.04.2010 (реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: 7) (Том 1 а.с. 87-88; Том 2 а.с. 32-33).

Згідно зі свідоцтвом №100331775 про реєстрацію платника податку на додану вартість від 05.04.2011, виданого Рокитнянським відділенням Білоцерківської ОДПІ, ФОП зареєстрована як платник податку на додану вартість 05.04.2011 (Том 2 а.с. 34).

ОДПІ на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) та наказів від 17.11.2014 №1501 та від 12.12.2014 №1648, відповідно до направлень від 28.11.2014 №873 та від 02.12.2014 №824, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки ОДПІ складено Акт від 25.12.2014 №3832/17-8//164 (далі Акт перевірки) (Том 1 а.с. 10-19).

У ході проведення вищезазначеної перевірки відповідачем встановлено порушення податкового законодавства, а саме:

- на порушення п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 373986,85 грн., в тому числі: за грудень 2013 року на суму 373986,85 грн., в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2013 рік на суму 61256,43 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 126361,06 грн., у тому числі: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн. та грудень 2013 року на суму 123291,37 грн.;

- п. 2 ст. 7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2001 №2464-VI, а саме: заниження валового доходу в 2013 році занижено суму єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 373986,85 грн., в тому числі: за грудень 2013 року на суму 373986,85 грн. (максимальна сума на яку нараховується єдиний соціальний внесок в грудні 2013 року становить 20706,00 грн.), що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску на суму 7184,98., в тому числі: за грудень 2013 року на суму 7184,98 грн.

На підставі Акта перевірки ОДПІ прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 76570,54 грн. (за основним платежем 61256,43 грн. та за штрафними санкціями 15314,11 грн.) (Том 1 а.с. 24);

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/138/22, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 189541,50 грн. (за основним платежем 126361,00 грн. та за штрафними санкціями 63180,50 грн.) (Том 1 а.с. 25);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2014 №Ф-54/НОМЕР_1, відповідно до якої позивачу виставлено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 7184,98 грн. (Том 1 а.с. 21);

- рішення №/139/23 від 04.02.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 400,54 грн. (Том 1 а.с. 23).

ФОП звернувся із запереченням від 26.01.2015 на Акт перевірки до ОДПІ. За результатами розгляду заперечення, згідно рішення від 02.02.2015 №1087/17-2/14 про розгляд заперечення до акту про результати перевірки (далі Рішення ОДПІ), ОДПІ виклала висновки Акта перевірки в наступній редакції (Том 1 а.с. 27-29, 32-42):

- п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 373986,85 грн., в тому числі: за грудень 2013 року на суму 373986,85 грн., в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2013 рік на суму 61256,43 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 126361,06 грн., у тому числі: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн. та грудень 2013 року на суму 123291,37 грн.;

- п. 2 ст. 7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2001 №2464-VI, а саме: заниження валового доходу в 2013 році занижено суму єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 373986,85 грн., в тому числі (максимальна сума на яку нараховується єдиний соціальний внесок в грудні 2013 року становить 20706,00 грн.), що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску на суму 8010,76 грн.

Не погоджуючись із Актом перевірки та Рішенням ОДПІ ФОП звернувся із скаргою від 12.02.2015 до Головного управління ДФС у Київській області. За результатами розгляду скарги, згідно відповіді №309/14/10-36-17 від 20.02.2015, Головне управління ДФС у Київській області повідомило ФОП про те, що згідно чинного податкового законодавства не передбачено розгляд скарг на Акт перевірки контролюючим органом вищого рівня (Том 1 а.с. 44-47, 49-50).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/138/22, судом встановлено наступне.

ОДПІ в Акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено заниження податкових зобовязань в сумі 123291,37 грн., в тому числі: за грудень 2013 року в сумі 123291,37 грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1 8.2) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено заниження задекларованих субєктом підприємницької діяльності показників у (рядках 1 8.2) Декларації з податку на додану вартість в сумі 74794,37 грн., в тому числі: за грудень 2013 року в сумі 74794,37 грн.

ФОП в порушення п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) занижено задекларовані показники у рядку 1 Декларацій з податку на додану вартість "Підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою" на загальну суму 123291,37 грн., а саме за грудень 2013 року 123291,37 грн., а саме: ФОП не включала до податкового зобовязання з ПДВ суму коштів, за надання експедиторських послуг на рахунок №4557 Київського ГРУ КБ "Приватбанк", м. Київ.

Таким чином, встановлено заниження ФОП податкового зобовязання з ПДВ на суму 123291,37 грн., а саме: за грудень 2013 року 123291,37 грн.

За період з 01.01.2013 по 31.12.2013 субєктом підприємницької діяльності задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 34058,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 3069,69 грн., в тому числі по податкових періодах: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн.

При перевірці правильності визначення податкового кредиту встановлено, що до складу податкового кредиту віднесені суми ПДВ, виділені окремим рядком в податкових накладних на придбання товару. При перевірці правомірності включення сум ПДВ до складу податкового кредиту за період перевірки з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 3069,69 грн., в тому числі по податкових періодах: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн.

Таким чином, ФОП порушено вимоги п. 198.3 та п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 3069,69 грн., в тому числі по податкових періодах: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено його заниження всього у сумі 126361,06 грн., у тому числі: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн., за листопад 2013 року на суму 536,68 грн. та грудень 2013 року на суму 123291,37 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пункті 2.5.2 розділу 2 акта перевірки.

На підставі вищезазначеного ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/138/22, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 189541,50 грн. (за основним платежем 126361,00 грн. та за штрафними санкціями 63180,50 грн.).

Позивач на спростування позиції відповідача зазначив, що при визначені додаткових податкових зобовязань не враховано, що ФОП фрахтував вантажний транспорт для здійснення перевезень у міжнародному сполученні та повязані з цією обставиною особливості обліку доходу, нарахування та сплати ПДВ.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПКУ), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пункт 198.2 статті 198 ПКУ визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198 ПКУ, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Приписом пункту 198.6 статті 198 ПКУ встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПКУ встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, в якій зазначаються обовязкові реквізити.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП "ОККО-БІЗНЕС" (далі продавець) та позивачем (далі покупець) було укладено договір №00ОБСК-1640 купівлі-продажу товарів по смарт-картах від 10.10.2011, відповідно до якого продавець зобовязується передати (відпустити) товари у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти товари та повністю оплатити товари в порядку та на умовах, вказаних у цьому договорі та додатках (додаткових угодах) до нього (Том 4 а.с. 45-52).

Судом встановлено, що з 01.01.2013 по 31.12.2013 позивач купував у ПП "ОККО-БІЗНЕС" паливно-мастильні матеріали, а саме: бензин Pulls 95, бензин А-95 Преміум та бензин А-95, що підтверджується:

- додатком №1 від 10.10.2011 до договору №00ОБСК-1640 купівлі-продажу товарів по смарт-картах від 10.10.2011 (Том 4 а.с. 53-54);

- додатком №3 від 10.10.2011 до договору №00ОБСК-1640 купівлі-продажу товарів по смарт-картах від 10.10.2011 (Том 4 а.с. 55);

- податковою накладною №48889 від 28.02.2013 на загальну суму з ПДВ 2277,81 грн., ПДВ 379,64 грн. (Том 4 а.с. 56);

- податковою накладною №123118 від 31.05.2013 на загальну суму з ПДВ 3087,16 грн., ПДВ 514,53 грн. (Том 4 а.с. 57);

- податковою накладною №149917 від 30.06.2013 на загальну суму з ПДВ 2392,00 грн., ПДВ 398,68 грн. (Том 4 а.с. 58);

- податковою накладною №188692 від 31.07.2013 на загальну суму з ПДВ 1220,11 грн., ПДВ 203,35 грн. (Том 4 а.с. 59);

- податковою накладною №190676 від 31.07.2013 на загальну суму з ПДВ 3000,84 грн., ПДВ 500,14 грн. (Том 4 а.с. 60);

- податковою накладною №286332 від 31.10.2013 на загальну суму з ПДВ 1220,05 грн., ПДВ 203,34 грн. (Том 4 а.с. 61);

- податковою накладною №288194 від 31.10.2013 на загальну суму з ПДВ 2000,00 грн., ПДВ 333,33 грн. (Том 4 а.с. 62);

- податковою накладною №314330 від 30.11.2013 на загальну суму з ПДВ 2949,84 грн., ПДВ 491,64 грн. (Том 4 а.с. 63);

- податковою накладною №318129 від 30.11.2013 на загальну суму з ПДВ 270,21 грн., ПДВ 45,04 грн. (Том 4 а.с. 64);

- податкові декларації з податку на додану вартість за лютий, травень, червень, липень, жовтень та листопад 2013 року (Том 2 а.с. 110-112, 121-132, 141-148);

- реєстри виданих та отриманих податкових накладних за лютий, травень, червень, липень, жовтень та листопад 2013 року (Том 2 а.с. 51-55, 67-82, 93-101).

Факт розрахунків позивача перед ПП "ОККО-БІЗНЕС" за придбані паливно-мастильні матеріали з 01.01.2013 по 31.12.2013 підтверджується звітами про дебетові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" (Том 1 а.с. 221-249; Том 2 а.с. 1-7).

Крім того, суд зазначає, що а Акті перевірки встановлено на основі наданих пояснень ФОП та первинних документів фінансово-господарської діяльності наявність у позивача рухомого майна, а саме: легкового автомобіля Toyota Camry, 2007 року випуску, який він використовував у своїй підприємницькій діяльності.

Таким чином, висновки відповідача щодо завищення податкового кредиту на загальну суму 3069,69 грн., в тому числі: за лютий 2013 року на суму 379,64 грн., за травень 2013 року на суму 514,53 грн., за червень 2013 року на суму 398,68 грн., за липень 2013 року на суму 703,49 грн., за жовтень 2013 року на суму 536,67 грн. та за листопад 2013 року на суму 536,68 грн., є безпідставними та необґрунтованими.

Підпунктом "е" пункту 185.1 статті 185 ПКУ визначено, що обєктом оподаткування ПДВ є операції платників податків з постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до підпункту "а" підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 ПКУ, операції з постачання послуг з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою.

Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-IV (далі Закон України від 01.07.2004 №1955-IV), перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути:

- авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

- міжнародна автомобільна накладна (CMR);

- накладна СМГС (накладна УМВС);

- коносамент (Bill of Lading);

- накладна ЦІМ (CIM);

- вантажна відомість (Cargo Manifest).

Під єдиним міжнародним перевізним документом маються на увазі документи, складені мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту.

Законодавством не передбачено оформлення міжнародного перевезення різними документами, а залежності від відрізка маршруту.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2013 року позивач (експедитор) надавав транспортно-експедиційні послуги приватному акціонерному товариству "KGS&CO" (далі ПрАТ "KGS&CO") (замовник) на підставі договору №17/01/11 на транспортно-експедиційне обслуговування від 17.01.2011, відповідно до якого експедитор зобовязується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на отримання вантажу (вантажоотримувач), а замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Взаємовідносини сторін ґрунтуються на положеннях Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ), Протоколу до Конвенції КДПВ від 05.07.1978 та Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) (Том 1 а.с. 123-124).

З метою виконання умов вищезазначеного договору в грудні 2013 року позивач використовував послуги чотирьох перевізників, на підставі наступних договорів:

- договір №05/12-13 на транспортно-експедиційне обслуговування при перевезені вантажів у міжнародному автомобільному сполучені від 05.12.2013, укладений між позивачем (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю ВКФ "АВТОДОМ" (далі ТОВ ВКФ "АВТОДОМ") (виконавець), відповідно до якого виконавець зобовязується за винагороду від свого імені в інтересах і за рахунок замовника організувати перевезення вантажу замовника у міжнародному автомобільному сполучені (Том 1 а.с. 158);

- договір №26/11 надання та організації послуг від 26.11.2013, укладений між позивачем (експедитор-замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "ДП Рівнетрансекспедиція" (далі ТОВ "ДП Рівнетрансекспедиція") (перевізник), відповідно до якого перевізник бере на себе зобовязання перевозити наданий йому експедитором-замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі експедитора-замовника (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а експедитор-замовник зобовязується після прийняття наданих послуг, сплатити за них обумовлену плату (Том 1 а.с. 166-167);

- договір №12/12 надання та організації послуг від 12.12.2013, укладений між позивачем (експедитор-замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2) (перевізник), відповідно до якого перевізник бере на себе зобовязання перевозити наданий йому експедитором-замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі експедитора-замовника (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а експедитор-замовник зобовязується після прийняття наданих послуг, сплатити за них обумовлену плату (Том 1 а.с. 170-171);

- договір №26/11 надання та організації послуг від 26.11.2013, укладений між позивачем (експедитор-замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ "АЛСЕН") (перевізник), відповідно до якого перевізник бере на себе зобовязання перевозити наданий йому експедитором-замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі експедитора-замовника (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а експедитор-замовник зобовязується після прийняття наданих послуг, сплатити за них обумовлену плату (Том 4 а.с. 41-44).

На підтвердження надання транспортно-експедиційних послуг ПрАТ "KGS&CO" та отримання від ТОВ ВКФ "АВТОДОМ", ТОВ "ДП Рівнетрансекспедиція", ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "АЛСЕН" послуг з перевезення вантажів за період з 01.12.2013 по 31.12.2013, судом було досліджено наступні документи:

- рахунок-фактура №353 від 16.12.2013 на загальну суму без ПДВ 7916,67 грн., ПДВ 1583,33 грн. (Том 4 а.с. 16);

- акт №353 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.12.2013 на загальну суму без ПДВ 7916,67 грн., ПДВ 1583,33 грн. (Том 4 а.с. 17);

- рахунок-фактура №317 від 12.12.2013 на загальну суму без ПДВ 7083,33 грн., ПДВ 1416,67 грн. (Том 4 а.с. 18);

- акт №317 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.12.2013 на загальну суму без ПДВ 7083,33 грн., ПДВ 1416,67 грн. (Том 4 а.с. 19);

- товарно-транспортна накладна №1675 від 13.12.2013 (Том 4 а.с. 20);

- рахунок-фактура №354 від 25.12.2013 на загальну суму без ПДВ 30078,46 грн., ПДВ 546,88 грн. (Том 4 а.с. 21);

- акт №354 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.12.2013 на загальну суму без ПДВ 30078,46 грн., ПДВ 546,88 грн. (Том 4 а.с. 22);

- рахунок № 8086 від 26.12.2013 на загальну суму 27344,05 грн. (Том 4 а.с. 23);

- акт про надання транспортних послуг від 26.12.2013 на загальну суму 27344,05 грн. (Том 4 а.с. 24);

- міжнародна товарно-транспортна накладна №177214 (Том 4 а.с. 25);

- рахунок-фактура №352 від 19.12.2013 на загальну суму без ПДВ 30221,33 грн., ПДВ 549,48 грн. (Том 4 а.с. 26);

- акт №352 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.12.2013 на загальну суму без ПДВ 30221,33 грн., ПДВ 549,48 грн. (Том 4 а.с. 27);

- рахунок № 8075 від 19.12.2013 на загальну суму 27473,94 грн. (Том 4 а.с. 28);

- акт про надання транспортних послуг від 19.12.2013 на загальну суму 27473,94 грн. (Том 4 а.с. 29);

- міжнародна товарно-транспортна накладна №176527 (Том 4 а.с. 30);

- рахунок-фактура №351 від 03.12.2013 на загальну суму без ПДВ 29892,78 грн., ПДВ 568,90 грн. (Том 4 а.с. 31);

- акт №351 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.12.2013 на загальну суму без ПДВ 29892,78 грн., ПДВ 568,90 грн. (Том 4 а.с. 32);

- рахунок на оплату №178 від 03.12.2013 на загальну суму 27048,31 грн. (Том 4 а.с. 33);

- акт надання послуг №320 від 03.12.2013 на загальну суму 27048,31 грн. (Том 4 а.с. 34);

- міжнародна товарно-транспортна накладна №0608970 (Том 4 а.с. 35);

- рахунок-фактура №355 від 26.12.2013 на загальну суму без ПДВ 21875,24 грн., ПДВ 1093,76 грн. (Том 4 а.с. 36);

- акт №355 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.12.2013 на загальну суму без ПДВ 21875,24 грн., ПДВ 1093,76 грн. (Том 4 а.с. 37);

- рахунок на оплату №952 від 27.12.2013 на загальну суму без ПДВ 16273,10 грн., ПДВ 133,33 грн. (Том 4 а.с. 38);

- акт надання послуг №952 від 27.12.213 на загальну суму без ПДВ 16273,10 грн., ПДВ 133,33 грн. (Том 4 а.с. 39);

- міжнародна товарно-транспортна накладна №б/н (Том 4 а.с. 40);

- податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2013 року (Том 2 а.с. 149-152);

- розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за грудень 2013 року (Том 2 а.с. 24);

- реєстр виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2013 року (Том 2 а.с. 102-106).

Факт розрахунків з надання транспортно-експедиційних послуг ПрАТ "KGS&CO" та отримання від ТОВ ВКФ "АВТОДОМ", ТОВ "ДП Рівнетрансекспедиція", ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "АЛСЕН" послуг з перевезення вантажів за період з 01.12.2013 по 31.12.2013 підтверджується звітами про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" та звітами про дебетові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" (Том 4 а.с. 65-86).

Суд, враховуючи вищенаведене, прийшов до висновку, що ФОП здійснювала операції з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом за єдиними міжнародними перевізними документами, а саме: міжнародними автомобільними накладними (CMR), а тому, ПДВ по зазначених операціях оподатковуються за нульовою ставкою.

Таким чином, висновки відповідача щодо заниження позивачем податкового зобовязання з ПДВ за грудень 2013 року на загальну суму 123291,37 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/138/22, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 189541,50 грн. (за основним платежем 126361,00 грн. та за штрафними санкціями 63180,50 грн.), є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, суд зазначає наступне.

ОДПІ в Акті перевірки зазначено, що співставлення суми валового доходу, який відображений в декларації про майновий стані доходи за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 із відповідними графами книги обліку доходів та витрат (форма №10), надходжень коштів за надання експедиторських послуг на рахунок №4557 Київського ГРУ КБ "Приватбанк", м. Київ, а саме: платником заявлено в декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік валовий дохід в сумі 2096183,00 грн., а на розрахунковий рахунок надійшли кошти в сумі 2470169,85 грн. (без ПДВ), тобто, фізичною особою-підприємцем занижено суму валового доходу за перевіряємий період на суму 373986,85 грн., чим порушено п. 177.1 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Перевіркою правильності визначення оподаткування доходу, відображеного в декларації про майновий стан та доходи, з даними про суми оподаткованого доходу, визначеними в ході перевірки, встановлено заниження суми оподаткованого доходу на загальну суму 373986,85 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 373986,85 грн.

В результаті заниження валового доходу на суму 373986,85 грн. фізичною особою-підприємцем занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 373986,85 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 373986,85 грн., в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб, одержаний від підприємницької діяльності на суму 61256,43 грн., чим порушено п. 177.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Таким чином, за результатами перевірки встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, одержаний від підприємницької діяльності за 2013 рік в суму 61256,43 грн.

На підставі вищезазначеного ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 76570,54 грн. (за основним платежем 61256,43 грн. та за штрафними санкціями 15314,11 грн.).

ФОП на спростування позиції ОДПІ зазначив, що відповідачем в Акті перевірки не враховано надходження коштів на рахунок №4557, що були помилково перераховані контрагентам та повернуті ними позивачу, за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 142500,00 грн. та внесення позивачем особистих коштів на рахунок №4557, у звязку з недостатнім обсягом обігових коштів ФОП, за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 130000,00 грн., в результаті чого відповідачем було неправильно визначено суму оподатковуваного доходу позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 ПКУ, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За правилами статті 16 ПКУ, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПКУ, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5. цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пункту 135.2 статті 135 ПКУ, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положеннями пункту 138.2 статті 138 ПКУ встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 ПКУ закріплюється, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПКУ, доходи фізичних осіб підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПКУ, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Приписами пункту 177.4 статті 177 ПКУ встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом з матеріалів справи встановлено, що за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 позивачу на рахунок №4557 надходили від контрагентів кошти, що були помилкового перераховані їм від ФОП, на загальну суму 142500,00 грн., що підтверджується наступними документами:

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 21.05.2013 по 21.05.2013 на загальну суму 40000,00 грн. (Том 1 а.с. 52);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 10.06.2013 по 10.06.2013 на загальну суму 60000,00 грн. (Том 1 а.с. 55);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 22.07.2013 по 22.07.2013 на загальну суму 12500,00 грн. (Том 1 а.с. 53);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 23.07.2013 по 23.07.2013 на загальну суму 30000,00 грн. (Том 1 а.с. 54);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 01.05.2013 по 31.05.2013 (Том 1 а.с. 211);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 03.06.2013 по 28.06.2013 (Том 1 а.с. 212);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 01.07.2013 по 31.07.2013 (Том 1 а.с. 213).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 ФОП неодноразово вносив особисті кошти на рахунок №4557 на загальну суму 130000,00 грн., що підтверджується наступними документами:

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 01.04.2013 по 01.04.2013 на загальну суму 20000,00 грн. (Том 1 а.с. 56);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 20.06.2013 по 20.06.2013 на загальну суму 5000,00 грн. (Том 1 а.с. 57);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 29.08.2013 по 29.08.2013 на загальну суму 20000,00 грн. (Том 1 а.с. 58);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 25.12.2013 по 25.12.2013 на загальну суму 85000,00 грн. (Том 1 а.с. 59);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 01.04.2013 по 30.04.2013 (Том 1 а.с. 209-210);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 03.06.2013 по 28.06.2013 (Том 1 а.с. 212);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 01.08.2013 по 30.08.2013 (Том 1 а.с. 215-216);

- звітом про кредитові операції по рахунку №4557 "Прищепенко Тетяна Вікторівна" з 02.12.2013 по 31.12.2013 (Том 1 а.с. 220).

Аналізуючи висновки Акта перевірки щодо заниження суми оподаткованого доходу, суд прийшов до висновку, що ОДПІ при перевірці ФОП та винесені податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, не врахувала вищенаведені факти повернення контрагентами помилково перерахованих коштів та неодноразового внесення ФОП особистих котів на рахунок №4557.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 76570,54 грн. (за основним платежем 61256,43 грн. та за штрафними санкціями 15314,11 грн.), підлягає скасуванню в частині з визначенням іншої суми грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на підставі викладених вище висновків суду.

Проте, суд зазначає, що відповідно до статті 54 Податкового кодексу України, самостійне визначення сум грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених Податковим кодексом України або іншим законодавством, за умови, коли дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, є обовязком контролюючого органу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, а отже, є дискреційним повноваженням суб'єкта владних повноважень.

Згідно змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, що закріплені в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Зміст адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

У звязку з тим, що суд не має права перебирати на себе дискреційні повноваження субєктів владних повноважень, а саме, повноваження щодо визначення суми грошового зобовязання, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 76570,54 грн. (за основним платежем 61256,43 грн. та за штрафними санкціями 15314,11 грн.), підлягає скасуванню повністю.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2014 №Ф-54/НОМЕР_1 та рішення №/139/23 від 04.02.2015, суд зазначає наступне.

ОДПІ в ході перевірки встановлено, що в результаті заниження чистого доходу в 2013 році на суму 395561,85 грн., ФОП занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню єдиним соціальним внеском на суму 21887,28 грн. (максимальна сума, на яку нараховується єдиний соціальний внесок в грудні 2013 року, становить 20706,00 грн.), що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску на суму 7184,98 грн., який підлягає сплаті до бюджету, чим порушено пункт 2 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI.

Враховуючи вищевикладене, в результаті планової документальної перевірки встановлено заниження суми єдиного соціального внеску за 2013 рік, що підлягає сплаті до бюджету на суму 7184,98 грн.

На підставі вищезазначеного висновку, ОДПІ винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2014 №Ф-54/НОМЕР_1, відповідно до якої позивачу виставлено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 7184,98 грн., та рішення №/139/23 від 04.02.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 400,54 грн.

Враховуючи те, що судом встановлено неправомірність висновків ОДПІ щодо заниження ФОП чистого доходу за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на суму 395561,85 грн. та винесеного податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21, відповідно до якого позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 76570,54 грн. (за основним платежем 61256,43 грн. та за штрафними санкціями 15314,11 грн.), суд вважає, що прийняті вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2014 №Ф-54/НОМЕР_1, відповідно до якої позивачу виставлено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 7184,98 грн., та рішення №/139/23 від 04.02.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 400,54 грн., також є неправомірними.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень у повному обсязі.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/138/22;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.02.2015 №/137/21;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2014 №Ф-54/НОМЕР_1;

- рішення №/139/23 від 04.02.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09600, Київська область, Рокитнянський район, селище міського типу Рокитне, АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника: НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 547,40 грн. (пятсот сорок сім грн. 40 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.