Справа № 812/163/15
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року справа №812/163/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д.,розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 р. у справі № 812/163/15 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Колективного підприємства "Лисичанський завод залізобетонних виробів" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в сумі 50416,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду 24.04.2015 року з адміністративним позовом до Колективного підприємства «Лисичанський завод залізобетонних виробів», в якому просить стягнути з відповідача адміністративно-господарську санкцію в сумі 50115,38 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 300,72 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що позивачем не доведено належними засобами доказування правомірності заявленого позову.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Стаття 18 Закону №875 визначає, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома,здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищевказаних положень дає підстави для висновку про те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Продекспорт" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та від 26 червня 2012 року у справі № 21- 105а12 за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Одеської залізниці про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної

заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі

підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка

використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування

інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі

підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює

від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене

для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини

середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у

тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка

використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою

нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки

Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму

недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону № 875).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.02.2015 КП «Лисичанський завод залізобетонних виробів» подало до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ (а.с. 7).

Згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за

2014 рік за формою № 10-ПІ при середньообліковій кількості штатних працівників

облікового складу 208 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким

відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 6 осіб, при

нормативі 8 штатних працівників.

Підприємством не було виконано нормативи щодо працевлаштування інвалідів у 2014

році в кількості, визначеній законодавством, тому Луганським обласним відділенням Фонду

соціального захисту інвалідів було нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі

50115,38 грн. та пеню в сумі 300,72 грн., всього 50416,10 грн., що підтверджується

розрахунком (а. с.8).

Аналізуючи наявні та досліджені в справі докази, суд вважає, що відповідачем було

вжито всіх заходів по створенню робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню та

дотримано вимоги, встановлені статтею 19 Закону № 875, тому відсутні підстави для

застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Так, колегією суддів встановлено, що на виконання вимог пункту 2 «Порядку подання

підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують

найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної

для організації їх працевлаштування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, щодо надання до центру зайнятості інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, КП

«Лисичанський завод залізобетонних виробів» протягом 2014 року у відповідності до вимог

Інструкції щодо заповнення форми звітності форми № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій»,

затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005

року № 420 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за №

1534/11814, інформувало Лисиачнський міський центр зайнятості про наявність вакансій для

працевлаштування інвалідів щомісяця протягом січня-грудня 2014 року шляхом подання

звітів за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» (а. с. 19-42).

Вищезазначене свідчить, що відповідачем вживалися заходи щодо працевлаштування

інвалідів на вакантні посади.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Склад правопорушення, який є підставою для стягнення адміністративно- господарських санкцій, в межах спірних правовідносин позивачем не доведений.

Обов'язок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обов'язком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян у зв'язку з їх відсутністю не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Посилання представника позивача на не зазначення у штатному розкладі та колективному договорі КП "Лисичанський завод залізобетонних виробів" про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, як на доказ того, що підприємством такі робочі місця не створені, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 Кодексу законів про працю України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 13 Кодексу законів про працю України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально- економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що чинне законодавство не вимагає включення до змісту колективного договору опису технічних характеристик робочих місць, а також їх призначення для певної категорії працівників.

Крім того, дослідженням штатного розпису КП "Лисичанський завод залізобетонних виробів" встановлено, що на підприємстві існують посади, призначені для зайняття інвалідами (а. с. 50-61).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року у справі № 812/163/15 - залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 травня 2015 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: Д.В. Ляшенко

Судді: Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць