Справа № 813/2662/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року №813/2662/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представників позивача Тяллєвої Т.А., Глод І.В.,

представника відповідача Цицик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Авікос» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.05.2015 року №, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Авікос» (надалі по тексту - ПрАТ «Авікос») звернулося до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області), у якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце недотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування.

Ухвалами судді від 25.05.2015 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення проти позову, в яких послалася на обґрунтованість висновків акта перевірки від 07.05.2015 року №773/15-03/14308405 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати ПрАТ «Авікос» до бюджету самостійно визначеного податкового зобов'язання у податковій декларації з податку на прибуток за період 2014 р. Тож, відповідач вважає такі висновки законними та обґрунтованими, а винесене на їх підставі оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПрАТ «Авікос» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку у ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області як платник податків.

З матеріалів справи вбачається, що посадовою особою відповідача в порядку ст.76 Податкового кодексу України було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету самостійно визначеного податкового зобов'язання у декларації, якою встановлено, що позивачем порушено терміни сплати (перерахування) податкового зобов'язання, визначеного ПрАТ «Авікос» у податковій декларації з податку на прибуток за період 2014 р., чим порушено вимоги п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: Підприємством сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання за платежем - податок на прибуток із затримкою до 30 календарних днів у сумі 17 267,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №773/15-03/14308405 від 07.05.2014 року.

Водночас, на підставі акту камеральної перевірки №773/15-03/14308405 від 07.05.2014 року ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2015 року, яким на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 1 календарний день сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 17 265,30 грн. зобов'язано Підприємство сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 1 726,53 грн. за платежем податок на прибуток.

Проте, позивач заперечує проти порушення Підприємством термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток та стверджує про своєчасну сплату, що підтверджується платіжним дорученням, а тому, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням та вважаючи свої права порушеними таким рішенням суб'єкта владних повноважень, ним було заявлено означений позов.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Положеннями п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з податку на прибуток підприємств за податковий звітний період 2014 р. була подана позивачем 02.03.2015 року до контролюючого органу. При цьому, останній календарний день звітного року для подання податкової декларації припав на 01.03.2015 року. Тож, оскільки цей день був вихідним, тому останнім днем подання податкової декларації з податку на прибуток було визначено 02.03.2015 року.

Згідно з вимогами п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 статті 126 зазначеного Кодексу закріплено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наведеного випливає, що граничним терміном сплати позивачем податкового зобов'язання, згідно податкової декларації з податку на прибуток за період 2014 р. є 11 березня 2015 року.

Як свідчать матеріали справи, 11 березня 2015 року позивачем фактично здійснено сплату грошового зобов'язання з податку на прибуток за 2014 р. в розмірі 17 267,00 грн. через банківську установу - Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» (м.Львів), підтвердженням чого є копія платіжного доручення №65 від 11.03.2015 року та копія банківської виписки по рахунку позивача за 11 березня 2015 року.

Згідно ч.4 ст.45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до ч.5 ст.45 БК України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, аналіз норм БК України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету. Податки і збори (обов'язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Більш того, відповідно до ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Порядок прийняття, реєстрації банками платіжних доручень, списання коштів з рахунків платника та виконання платіжних доручень встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976.

Відповідно до п.2.14 Інструкції, банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня (п. 2.19).

З копії платіжного доручення №65 та банківської виписки вбачається, що воно прийняте банком протягом операційного дня 11 березня 2015 року, що, в свою чергу, дає підстави вважати, що позивач сплатив податкове зобов'язання з податку на прибуток за період 2014 р. в межах граничного терміну сплати.

Крім того, відповідно до п.129.6 ст.129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку (або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку), такий банк (орган) сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Тож, саме на контролюючі органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платнику визначено відповідні грошові зобов'язання.

Таким чином, враховуючи вищезазначені правові норми та сплату позивачем податку на прибуток у встановлений Податковим кодексом України термін сплати, беручи до уваги те, що відповідачем не наведено жодних доказів на спростування своєчасної сплати, суд вважає податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2015 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Окрім того, із врахуванням викладеного, суд вважає, що суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване рішення, не дотримався вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів і не довів правомірності прийнятого ним рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин й вимог законодавства.

Отже, сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 07.05.2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Авікос» сплачений судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 22 червня 2015 року.