Справа № 823/970/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/970/15 Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко В.І.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Черкаській області в особі Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Монастирищенської центральної районної лікарні до Державної фінансової інспекції в Черкаській області в особі Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправним та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В:

Монастирищенська центральна районна лікарня звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Черкаській області в особі Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції, в якому просить визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 4 вимог Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції державної фінансової інспекції в Черкаській області №02-50/2380 від 15.10.2014.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2015 року адміністративний позов Монастирищенської центральної районної лікарні задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано пункти 2 та 4 вимог Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції №02-50/2380 від 15.10.2014.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 195 суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено ревізії фінансово-господарської діяльності Монастирищенської центральної районної лікарні за період з 01.09.2012 по 30.06.2014.

За наслідками ревізії складено акт № 02-18/215 від 15.09.2014, в якому встановлено порушення пункту 1.6 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» від 5 жовтня 2005 року № 308/519 (далі - наказ №308/519), а саме: заступникам головного лікаря ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 нарахована та виплачена надбавка за напружену працю та доплата згідно наказів департаменту охорони здоров'я на 2012 рік - наказ № 4/к3 від 10.01.2012р., на 2013 рік - наказ №10/к4, на 2014 рік - наказ №59/к від 20.05.2014р. без рішення органу вищого рівня - Монастирищенської районної ради.

Відповідне порушення, згідно акту перевірки, призвело до: зайвого нарахування та виплати надбавки та доплати заступникам головного лікаря в період з 01.09.2012р. по 30.06.2014р. на загальну суму 108 499 грн. 67 коп., та зайвого нарахування єдиного соціального внеску на суму 32 262 грн.

Крім того актом ревізії зафіксовано, що в порушення пункту 1.6 наказу №308/519 заступникам головного лікаря в період з 01.09.2012р. по 30.06.2014р. виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення на загальну суму 24 260 грн. та зайвого нарахування єдиного соціального внеску на суму 8 806 грн.

Позивач подав до відповідача письмові заперечення на вказаний акт. У відповідь на заперечення відповідач направив позивачу письмові висновки від 14.10.2014р., згідно яких письмові заперечення позивача не прийняті.

На підставі пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пункту 46 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» № 550 від 20 квітня 2006 року та акту ревізії №02-18/215 від 15.09.2014р. Уманською об'єднаною державною фінансовою інспекцією Монастирищенській центральній районній лікарні направлено письмові вимоги та пропозиції щодо усунення порушень фінансової дисципліни №02-50/2380 від 15.10.2014, які одержані відповідачем 16.10.2014.

Не погоджуючись з пунктами 2 та 4 вимоги Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції державної фінансової інспекції в Черкаській області №02-50/2380 від 15.10.2014, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплати спірних доплат, надбавок і допомоги на оздоровлення здійснені позивачем в межах фонду оплати праці, без порушення їх цільового призначення та в межах кошторисів на 2012-2014 роки, а тому пункти 2, 4 вимог Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції №02-50/2380 від 15.10.2014 є протиправними та підлягають скасуванню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на наведене, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачем в оскаржуваних пунктах пред'явленої вимоги вимагається:

- пунктом 2

? у порядку, визначеному чинним законодавством, з урахуванням вимог статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодувати за рахунок винних осіб шкоду, що заподіяна внаслідок порушення пункту 1.6 наказу № 308/519, що полягає у нарахуванні та виплаті надбавки за напружену працю та доплати заступникам головного лікаря ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 в період з 01.09.2012р. по 30.06.2014р. на загальну суму 108 499 грн. 67 коп.

- пунктом 4

?у порядку, визначеному чинним законодавством, з урахуванням вимог статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодувати за рахунок винних осіб шкоду, що заподіяна внаслідок порушення пункту 1.6 наказу № 308/519, що полягає у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, зайвому нарахуванні та виплаті заробітної плати заступникам головного лікаря в період з 01.09.2012р. по 30.06.2014р. на загальну суму 24 260 грн.

Відтак, оскаржувані пункти 2 та 4 вимоги Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

З огляду на те, що оскаржувані пункти вимоги стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, в той час як вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги і не є обов'язковими до виконання, суд апеляційної інстанції вважає, що така вимога органу фінансового контролю не несе юридичних наслідків для позивача, не порушує його прав та інтересів та не може бути скасована у справі за адміністративним позовом позивача, як підконтрольної установи, до органу фінансового контролю про визнання вимоги протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року (№ 21-368а14), від 14 жовтня 2014 року (№21-453а14), від 18 листопада 2014 року (№21-461а14), від 20 січня 2015 року (№21-601а14), від 27 січня 2015 року (21-436а14), від 10 лютого 2015 року (№21-632а14).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З огляду на наведене, враховуючи всі обставини в справі, та приймаючи до уваги рішення Верховного суду України, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, не дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 41,160,198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Черкаській області в особі Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Монастирищенської центральної районної лікарні до Державної фінансової інспекції в Черкаській області в особі Уманської об'єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправним та скасування вимог - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.06.2015

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.