Справа № 712/3524/15-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/3524/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Пироженко С.А. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні нарахування та виплати державної соціальної допомоги як дитині війни у вигляді підвищення пенсії у розмірі 30% від розміру прожиткового мінімуму щодо осіб, що втратили працездатність; стягненя недонарахованої щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, згідно Закону України «Про соціальний захист дітей» за період з 01 січня 2006 року по дату проведення судового розгляду.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2015 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни, що підтверджується копією посвідчення.

23 лютого 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області листом від 25 лютого 2015 року № 128/Г-10 відмовило ОСОБА_3 у задоволенні вищезазначеної заяви.

Виходячи з системного аналізу приписів ст. ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо виплати доплати до пенсії та додаткової пенсії у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки законами України про державний бюджет не було встановлено інших розмірів вказаних виплат, ніж ті, що встановлені Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком, з огляду на те, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, замість залишення без розгляду частини позовних вимог, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду, відмовив в задоволенні позову повністю.

Так, згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно із абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однак, починаючи з 01 січня 2014 року, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік», в редакції від 16 січня 2014 року, не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

При цьому, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, встановлено, що норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року до набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», тобто до 03 серпня 2014 року застосуванню підлягають норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Однак, з 03.08.2014 року внесені зміни, відповідно до яких, положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Тобто, на момент звернення позивача з позовом положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року у справі № К/800/48769/14.

В п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено, зокрема, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, у 2015 році не передбачені взагалі виплати дітям війни у розмірі встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

При цьому, позовні вимоги за період з 01 січня 2006 року по 25 вересня 2014 року підлягають залишенню без розгляду, згідно ст.ст.99,100 КАС України, враховуючи що позивач звернулась до суду 26 березня 2015 року.

Згідно до частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення його без розгляду, а не для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, позовні вимоги щодо відмови в задоволенні позову за період з 01 січня 2006 року по 25 вересня 2014 року підлягають залишенню без розгляду, а постанова суду щодо відмови в позові в цій частині - скасуванню, у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202,203, 205, 206 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 25 вересня 2014 року, позов в цій частині залишити без розгляду.

В решті постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.