Справа № 813/1808/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року 10 год. 14 год. Справа № 813/1808/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області - Малаховського І.В.,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області, в якій позивач просить суд:

-визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагенства України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі №01-16/4-5648 від 05.09.2013 року;

-зобов'язати Головне управління Держземагенства України у Львівській області видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно раніше поданого клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Держземагенства у Львівській області безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року, на яке посилається відповідач у своїй відмові, скасовано у судовому порядку, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання від 05.08.2013 року.

Ухвалою суду від 04.03.2014 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні 18.06.2015 року відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, Головного управління Держземагенства у Львівській області, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник третьої особи Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області позовні вимоги підтримав. Додатково зазначив, що на момент звернення з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року було недійсним за рішенням суду. Крім того, вважає що норма ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент звернення з клопотанням) містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Наявність розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124, яким раніше надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим особам по тій же місцевості, не є підставою для відмови у наданні такого дозволу позивачу, оскільки така підстава не передбачена ст.118 Земельного кодексу України. Просив задовольнити позов повністю.

Представники третіх осіб - Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, прокуратури Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень по суті позовних вимог суду не надали.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.08.2013 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління Держземагенства у Львівській області з клопотанням, в якому просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦП із земель сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за адресою Годовицько-Басівської сільської ради, за межами населеного пункту.

05.09.2013 року Головне управління Держземагенства у Львівській області листом №01-16/4-5648 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова мотивована тим, що на час розгляду клопотання позивача, розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» було чинним та крім того, стосувалось тієї самої ділянки, яку хотів отримати позивач.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

При вирішенні спору суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спірні правовідносини врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з ч.1 ст.3 якого земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч.ч. 1-5 ст. 22 ЗК України).

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту листа-відмови Головного управління Держземагенства у Львівській області, розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність, згідно із додатком, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Проте, слід зазначити, що вищевказане розпорядження не вказує на наявність підстави, передбаченої в переліку ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, яка б надавала можливість суб'єкту владних управлінських функцій відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відтак, такі дії відповідача не вчинені на підставі ст. 118 Земельного кодексу України.

Крім цього, суд вважає неправомірним посилання відповідача у своїй відмові на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року, котре слугувало єдиною підставою для прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову, оскільки на час прийняття відмови дане розпорядження чинним не було. На розпорядження №124 від 02.03.2010 року було внесено протест прокурора Пустомитівського району Львівської області та за результатом його розгляду, на підставі ч. 3 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру», голова Пустомитівської районної державної адміністрації задовольнив вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм розпорядженням №172 скасував розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року у справі № 2-1015/10 розпорядження голови Пустомитівської РДА № 172 від 16.03.2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16.03.2010 року № 627 на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року» визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.10.2010 року у справі № 22-7901/10 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року у справі № 2-1015/10 скасоване із закриттям провадження у справі.

Відтак, на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення, розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №172 від 16.03.2010 року було чинним, що значиться, що розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року було скасоване, а відтак останнє чинним не було та бути не могло, так як правомірність розпорядження №172, та котрим було скасоване розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року була встановлена судом. А тому посилання відповідача на нього як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає неправомірним.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням Держземагенства у Львівській області не надано доказів правомірності надання позивачу відмови у задоволенні його клопотання, викладеним у формі листа від 05.09.2013 року № 01-16/4-5648.

Перевіривши спірне рішення відповідача на предмет відповідності його вимогам законодавства, суд дійшов висновку, що таке є необґрунтованим, суперечить вимогам Земельного кодексу України і прийняте з порушенням передбачених ст. 2 КАС України принципів, тому його слід визнати протиправним та скасувати, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд вважає, що така вимога пов'язана із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур, відтак суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, на який законом покладено обов'язок прийняття такого.

При цьому, з метою захисту порушеного права позивача та з врахуванням положень ч.2 ст.11 та ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути зазначене клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС України підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі №01-16/4-5648 від 05.09.2013 року.

3.Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.08.2013 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.