Справа № 818/1805/15
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р. Справа № 818/1805/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1805/15 за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач, СОВ Фонду соцзахисту інвалідів) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" (далі по тексту - відповідач, ТОВ "Славгород") про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 53858,98 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 2369,84 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ №1838 від 20.02.2015 за 2014 рік, в якому було зазначено про не зайняття 2 робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, за що була визначена сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 53858,98 грн. Оскільки вказана сума відповідачем своєчасно не сплачена, утворилася пеня в сумі 2369,84 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56228,82 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що підприємством направлялися листи до Конотопського районного центру зайнятості про те, що на підприємстві існують 2 робочих місця для інвалідів та в даний час є вакантними, а також просив направити громадян з робочими групами інвалідності для їх подальшого працевлаштування. Крім того, на підприємство покладено обовязок створювати умови для працевлаштування інвалідів, створювати для цього робочі місця, звітувати до служби зайнятості про наявність таких місць, всі перелічені вище обовязки ТОВ "Славгород" добросовісно були виконані та незважаючи на вжиті заходи, працював на підприємстві в звітному періоді один інвалід.

Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі по тексту - Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті.

Абзацом 3 статті 18 Закону передбачено обовязок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, (до них відноситься і відповідач ТОВ "Славгород") виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 1 статті 19 Закону передбачено, що для підприємств установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (а.с.5), середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2014 році становила 78 осіб, тому відповідно до ст. 19 Закону, норматив числа робочих місць для працевлаштування інвалідів для відповідача становить 3 робочих місця. Фактично ж у 2014 році на підприємстві працювала 1 особа, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менше ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарській санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Виходячи з того, що у відповідача працювало не 3 особи, як передбачено нормативом, а 1 інвалід, позивачем до відповідача були застосовані адміністративно-господарські санкції в розмірі 53858,98 грн. За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, згідно ст. 20 Закону була нарахована пеня в розмірі 2369,84 грн., що підтверджується розрахунком (звор.бік а.с.4).

Однак, суд не погоджується з даною позицією позивача, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Іншими словами, адміністративно-господарські санкцій, які просить стягнути позивач, за своєю правовою природою, застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю або за неналежне виконання обовязку покладеного законом.

Санкції, які просить стягнути позивач, застосовані саме за неналежне виконання відповідачем обовязку, передбаченого Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

В той же час, судом встановлено, що відповідачем у відповідності до вимог зазначеної норми, до Фонду соціального захисту інвалідів був поданий звіт про зайнятість та працевлаштуванні інвалідів, протягом 2014 року надавалися звіти до центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів (а.с.8-20), при цьому, як вбачаться з листа Краснопільського районного центру зайнятості (а.с.7) особи з обмеженими фізичними можливостями на дане підприємство не направлялися, в зв'язку з відсутністю перебування на обліку даної категорії безробітних, підходящих для працевлаштування.

На переконання суду, вказане вище свідчить про те, що роботодавець відповідач по справі, вжив необхідних заходів для не допущення господарського правопорушення, ним приймалися заходи, визначені в ст. 18 Закону щодо працевлаштування інвалідів, про що свідчать обставини, встановлені в судовому засіданні, та досліджені матеріали справи, фактів відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів, направлених на вакантні місця, в судовому засіданні встановлено не було, тим паче, що ст. 18 Закону визначає обовязок лише виділяти та створювати робочі місця та не супроводжується обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками.

Враховуючи, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача щодо не працевлаштування інвалідів, у звязку з чим не вбачає підстав до застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені, та вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 53858,98 грн. та 2369,84 грн. пені відмовити за необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 22.06.2015 року.

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Соколов