Справа № 826/7490/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2015 року № 826/7490/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПідприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд»
доДержавної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

Підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31 грудня 2014 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративний справі № 826/7490/15 закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 10 червня 2015 року.

У судовому засіданні 10 червня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Підприємство з іноземними інвестиціями "МакДональдз Юкрейн Лтд" (ідентифікаційний код 23744453) зареєстровано як юридичну особу 05 грудня 1995 року № 1 000716 за адресою: 02140, місто Київ, вул. Гришка, 7.

Згідно Довідки серії АА № 630944 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України позивач здійснює діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, виробництва морозива, виробництва безалкогольних напоїв, виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки.

На підставі повідомлення від 08 грудня 2014 року № 257 та наказу від 08 грудня 2014 року № 1080, згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, Державною податковою інспекцією у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» з питань правильності нарахування та сплати орендної плати за землю за період листопад 2011 року по березень 2014 року, за результатом якої складено акт перевірки від 15 грудня 2014 року № 3585/2204/23744453.

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельну ділянку, розташовану на території Кіровського району за період листопад 2011 року по березень 2014 року на суму 427 031,87 грн.

Податковим повідомлення - рішенням Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 31 грудня 2014 року № позивачу збільшено грошове зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб на суму 533789,84 грн., в тому числі: за основним платежем - 427031,87 грн., за штрафними санкціями - 106757,97 грн.

За результатом адміністративного оскарження, спірне податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 31 грудня 2014 року № залишено без змін, скарги позивача - без задоволення (копії скарг позивача та рішень про розгляд скарг містяться в матеріалах справи, арк. 43 - 72).

Позивач не погоджується із висновками Акта перевірки та прийнятими на його підставі податковим повідомленням-рішенням, оскільки єдиною підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір орендної плати визначається саме в договорі оренди, інших підстав для нарахування орендної плати та для визначення її розміру законодавством не встановлено; на думку позивача, висновки відповідача суперечать принципу виконання договорів, принципу "закон зворотної сили не має" та презумпції правомірності рішень платника податків; правомірність дій позивача підтверджується позицією адміністративних судів всіх інстанцій та Верховного Суду України. Крім того позивач посилається на порушення, допущені відповідачем при призначенні та проведенні позапланової перевірки.

Вказані в Акті перевірки порушення відповідач обґрунтовує наступним: за перевірений період Підприємство з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеної з Виконавчим Комітетом Дніпропетровської міської пади від 14 серпня 1997 року, орендує земельну ділянку площе. 0,28 на за адресою: місто Дніпропетровськ, пл. Островського, 5, терміном дії до 14 серпня 2046 року та сплачує орендну плату згідно умов договору оренди у розмірі одного земельного податку, в розмірі згідно довідки - рахунку; однак, відповідно до статті 274 та пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати за земельні ділянки не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, тобто 3 відсотки їх грошової оцінки; тому, на думку відповідача, у зв'язку із зміною ставки податку відповідно до закону необхідність сплати земельного податку у розмірі 3 відсотки виникла у позивача з 01 січня 2011 року після введення в дію Податкового кодексу України, незалежно від внесення змін до договорів оренди за ініціативою сторін договору оренди землі.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріали справ свідчать, що на підставі рішення Міськвиконкому від 07 серпня 1997 року № 1220, між позивачем та Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів укладено Договір довгострокового користування земельною ділянкою від 14 листопада 1997 року на умовах оренди, за умовами якого орендує земельну ділянку площе. 0,28 на за адресою: місто Дніпропетровськ, пл. Островського, 5, терміном дії до 14 серпня 2046 року та сплачує орендну плату згідно умов договору оренди у розмірі одного земельного податку.

В пункті 3 Договору оренди сторонами погоджено ставку орендної плати в розмірі ставки земельного податку.

Починаючи з 01 січня 2011 року порядок оподаткування земельних ділянок та адміністрування земельного податку і орендної плати за землю визначається розділом ХІІІ "Плата за землю".

Згідно пунктів 288.1, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлює, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

У свою чергу, відповідно до пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Таким чином, річна сума орендної плати за землю за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за 3 відсотки.

Аналіз наведених правових норм вказує, що хоча розмір орендної плати й зазначається у договорі оренди, однак, є нормативно врегульованою величиною із визначенням мінімальної та максимальної меж.

За правилами пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками Акта перевірки та вважає, що у зв'язку зі зміною ставки орендної плати із набранням законної сили Податковим кодексом України ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" з 01 січня 2011 року мало самостійно обчислювати суму податку, виходячи зі ставки у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до мінімальних обмежень, визначених у підпункті 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, та незалежно від внесення змін до договорів оренди земельної ділянки в частині розміру орендної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2013 року у справі №К/9991/87034/11, від 21 жовтня 2013 року у справі №К/800/10746/13, від 23 жовтня 2013 року у справі №К/9991/15442/12, від 28 жовтня 2013 року у справі №К/9991/61718/12, від 09 грудня 2013 року у справі №К/9991/51082/12., 02 грудня 2014 року у справі № 21-274а14.

Суд вважає не прийнятними доводи позивача про визначення розміру орендної плати виключно в договорі оренди за згодою сторін, про принцип обов'язковості виконання договорів, а також посилання на норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Так, відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Як встановлюють пункти 5.1, 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язків платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Пункт 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлює, що платник податків зобов'язаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2 та 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

У свою чергу виконанням податкового обов'язку, згідно положень пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Такими чином, оскільки орендна плата є загальнодержавним податком, у відносинах оподаткування цим податком з 01 січня 2011 року застосовуються поняття, терміни, правила та положення виключно Податкового кодексу України, а виконанням податкового обов'язку щодо сплати суми орендної плати є сплата орендної плати у розмірах та за правилами, встановленими Податковим кодексом України; при цьому умови договору не можуть встановлювати чи змінювати правила оподаткування податком, а виконання податкового обов'язку не може ставитись в залежність від умов договору.

Не приймаються судом до уваги також доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин принципу "закон зворотної сили не має", виходячи з наступного.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до пункту 2 Розділу ХІХ "Прикінцеві положення" визнано таким, що втратив чинність з 01 січня 2011 року Закон України "Про плату за землю", на підставі якого укладені договори оренди та згідно якого позивачем сплачувалась орендна плата.

Суд звертає увагу, що відносини між ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" та Дніпропетровською міською радою щодо оренди земельної ділянки є триваючими, а тому не можна вважати, що норми Податкового кодексу України, зокрема підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288, застосовані на минуле.

Помилковими є посилання позивача на презумпцію правомірності рішень платника податків, оскільки відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України презумпція правомірності рішень платника податку - якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; між тим, у меж спірних правовідносин суд не вбачає неоднозначного або множинного трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів згідно норм закону.

Помилковими є посилання позивача на презумпцію правомірності рішень платника податків, оскільки відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України презумпція правомірності рішень платника податку - якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; між тим, у меж спірних правовідносин суд не вбачає неоднозначного або множинного трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів згідно норм закону.

Безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем при призначенні та проведенні позапланової перевірки, тому що правомірність будь-яких дій відповідача ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" не оскаржується, відтак обставини проведення перевірки позивача не стосуються предмета доказування; крім того, допущення порушень під час проведення перевірки не може бути самосійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення у разі наявності порушень податкового законодавства.

Що стосується посилань позивача на постанови Верховного Суду України від 11 червня 2013 року у справах №21-443а12 та №21-166а13, суд зауважує, що у відповідності частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

У той же час, суд звертає увагу, що вказані вище постанови Верховного Суду України прийняті за результатами перегляду судових рішень Вищого адміністративного суду України щодо неоднакового застосування ним норм Законів України "Про оренду землі" та "Про плату за землю"; жодних посилань на норми Податкового кодексу України та їх застосування зазначені постанови Верховного Суду України не містять, а тому не можуть прийматись до уваги як обов'язкові в контексті спірних правовідносин.

Також необґрунтованими є посилання позивача на невизначеність Податковим кодексом України розміру орендної плати, оскільки кодексом визначено, що річна сума орендної плати за землю за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за 3 відсотки.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, контролюючим органом доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Законом України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - на рівні 1218,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог, позивачу, в даному випадку, за звернення до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 4872,00 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 4384,80 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні адміністративного позову Підприємству з іноземними інвестиціями "МакДональдз Юкрейн Лтд" відмовити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "МакДональдз Юкрейн Лтд" (ідентифікаційний код 23744453, 02140, м. Київ, вул. Гришка, буд. 7) на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) 90 відсотків суми судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник