Справа № 821/923/15-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 р. м. ОдесаСправа № 821/923/15-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- Турецької І.О.

за участю: секретаря - Разінкіної Л.В.

представника апелянта - не з'явився

представника позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 25.03.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.03.2015 № НОМЕР_1, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем на 3 856,25 грн. та за штрафними санкціями у сумі 1 473,93 грн., вимогу від 17.03.2015 № Ф про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску в сумі 8 913,84 грн., рішення від 17.03.2015 № НОМЕР_2 в частині застування штрафних санкцій у сумі 891,39 грн. за своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про завищення позивачем витрат за 2012-2014 роки не відповідають дійсності. Господарські операції з постачальниками товару підтверджується належним чином оформленими первинними документами, будь-які зауваження з боку податкового органу щодо цих документів під час перевірки відсутні. Постачання товарів здійснювалось транспортом постачальників, витрати на перевезення для визначення чистого доходу не враховувались, тому податковий орган дійшов помилкового висновку про необхідність підтвердження цих операцій товарно-транспортними накладними.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав протиправними та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ від 16.03.2015 № НОМЕР_1 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем на 3 856,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 963,93 грн., вимогу ДПІ від 17.03.2015 № Ф в частині сплати суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 8 813,84 грн., рішення ДПІ від 17.03.2015 № НОМЕР_2 в частині застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 881,38 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги, які є предметом оскарження, став акт Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області від 27.02.2015 року № 56/21-03-17-03/НОМЕР_3 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року».

Зазначеною перевіркою встановлено порушення, зокрема,:

- п.п. 164.2.6 п. 164.2 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 833,18 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період у розмірі 8 996,27 грн.

Суть порушень, на думку податкового органу, полягала у тому, що позивачем неправомірно віднесено до складу витрат витрати, понесені у зв'язку із придбанням товару від ТОВ «УДК», ТОВ «Баядерка Логістик», ТОВ «ТА Максимум», не підтверджені первинними документами, у зв'язку із чим прийняв податкове повідомлення - рішення від 16.03.2015 № НОМЕР_1 про нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, зокрема, за основним платежем на 3 856,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 963,93 грн., вимогу ДПІ від 17.03.2015 № Ф в частині сплати суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 8 813,84 грн., рішення ДПІ від 17.03.2015 № НОМЕР_2 в частині застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 881,38 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача за результатами господарських операцій з придбання товару підтверджуються первинними документами, до їх складу не віднесено витрати на постачання товару, тому збільшення зобов'язань є неправомірним та в цій частині оспорюванні рішення підлягають скасуванню.

Колегія судів вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Згідно із положеннями п. 177.1, п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. До об'єкту оподаткування входить чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включаються витрати, які не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період ТОВ «УДК», ТОВ «Баядерка Логістик», ТОВ «ТА Максимум» поставили позивачу товар, що підтверджується накладними, видатковими накладними, чеками та квитанціями про проведення позивачем розрахунків з цими підприємствами за товар.

Як вірно встановив суд першої інстанції, за наданими позивачем документи можливо встановити фактичне здійснення господарських операцій щодо купівлі товару, його оплату, кількість поставленого товару, вид, найменування товару, його одержання, тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковий орган не робить зауважень щодо цих первинних документів, не посилається на їх неповноту, єдиною підставою, за якою цей орган вважає неправомірним формування витрат по цим операціям є відсутність у позивача товарно-транспортних накладних.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що відсутність у позивача товарно-транспортних документів не може свідчити про відсутність факту щодо придбання товару, його отримання, оплату, отже не може впливати на правильність формування витрат, понесених позивачем по операціям з придбання цього товару.

З огляду на викладене, оскільки податковий орган фактично не заперечує реальність операцій між позивачем та його контрагентами, ці операції та витрати підтверджуються первинними документами, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неправомірність нарахування зобов'язань та штрафних санкцій в цій частині згідно оспорюваних рішень та вимоги.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В.Стас

І.О.Турецька