Справа № 820/5287/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 червня 2015 р. № 820/5287/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Центру професійно-технічної освіти № 1
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1. Визнати неправомірними дії Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова, що виявились у незаконній відмові в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації №310/15 від 29.04.2015 р.;

2. Зобов'язати Центр професійно-технічної освіти №1 м.Харкова надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті №310/15 від 29.04.2015 р., а. саме:

- копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання молока до Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова з 01 квітня 2015 р.;

- копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання масла вершкового до Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова з 01 квітня 2015 р.;

- копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання сиру сичужного, кисломолочного сиру до Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова з 01 квітня 2015 р.;

- копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання продуктів молочних (сметана, кефір, ряжанка, йогурт тощо) до Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова з 01 квітня 2015 р.;

- копію договору разом зі специфікаціями, на підставі якого здійснюється постачання виробів з м'яса (ковбаса, сосиски, сардельки тощо) до Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова з 01 квітня 2015 р.;

3. Стягнути з Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із інформаційним запитом №310/15 від 29.04.2015 року до Центру професійно-технічної освіти №1 м. Харкова, в якому просив надати публічну інформацію. Запит містив вимоги про надання позивачу публічної інформації щодо використання бюджетних коштів під час закупівлі продуктів харчування, а саме: копії договорів, укладених відповідачем на постачання продуктів харчування у 2015 року, з додатками у разі наявності таких додатків. Відповідач надав відповідь на інформаційний запит листом № 33 від 12.05.2015 року, якою відмовив позивачу у наданні публічної інформації. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують норми чинного законодавства, зокрема Закону України "Про доступ до публічної інформації". Вказане слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та просив суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач - Центр професійно-технічної освіти №1 м.Харкова, позов не визнав. У письмових запереченнях на позов (а.с.20-23) вказав, що вимоги позивача, викладені в запиті, порушують норми Закону України "Про захист персональних даних", так як ОСОБА_1 просив надати не загальну інформацію щодо використання бюджетних коштів, а конкретно копії договорів, на підставі яких у навчальний заклад здійснюється постачання продуктів харчування. Отже, у цьому разі позивач просив заклад надати не конкретну інформацію щодо використання бюджетних коштів, а договори та додатки до них. Разом з тим, договори, які позивач вимагає, містять особисту інформацію щодо суб'єкта господарювання, з якими укладено договори, а саме: завірену копію паспорта, картку фізичної особи-платника податків, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, витяг з реєстру платників єдиного податку, тобто копії персональних документів осіб господарювання, з якими відповідач уклав договори на постачання продуктів харчування. За судженням відповідача, запитувані позивачем копії документів стосуються господарської діяльності відповідача, а не інформації щодо використання бюджетних коштів. Окрім того, позивач надсилав до Центру професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова комерційні пропозиції та пропонував укласти з ним договори на постачання продуктів харчування у 2015р., проте договори укладені не були через те, що у останнього вищі ціни ніж у інших суб'єктів господарювання. Таким чином, позивач почав надсилати листи, перешкоджаючи відповідачеві виконувати свої обов'язки та з метою змусити укласти договори саме із ним, тим самим вчиняючи психічний тиск на відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся із інформаційним запитом №310/15 до відповідача - Центра професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова, від 29.04.2015 року, в якому просив надати публічну інформацію щодо використання бюджетних коштів під час закупівлі продуктів харчування, а саме: копії договорів, укладених Центром професійно-технічної освіти № 1 м. Харкова на постачання продуктів харчування з 01 квітня 2015 року, разом зі специфікаціями. (а.с.8).

Листом від 12.05.2015 року відповідач відмовив позивачу у наданні копій запитуваних документів, посилаючись на те, що згідно чинного законодавства (ч.1 ст.24, ч.2, ст.16 Закону України "Про захист персональних даних") копії договорів містять персональні дані і не можуть передаватися третім особам (а.с.10).

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не надання відповіді на запит позивача, суд дійшов наступного висновку.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" та відповідними спеціальними законами.

Згідно ст.1 Закону України "Про інформацію", під інформацією законодавець розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як встановлено ч.1 ст.7 цього закону, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (ч.2 ст.7 Закону України "Про інформацію").

Суд зазначає, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до якої публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", до суб'єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації законодавцем віднесено запитувачів інформації - фізичних, юридичних осіб, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень, розпорядників інформації - суб'єктів, визначених у статті 13 цього Закону, структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За приписами п.1 ч.1 ст. 13 вищеназваного закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Положеннями ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Судом встановлено, що згідно Закону України "Про освіту" від 23.05.1991р. №1060-XII, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка входить до загальної структури освіти, надається професійно-технічними навчальними закладами, зокрема, професійними ліцеями, таким чином відповідач - Центр професійно-технічної освіти №1 м.Харкова є державним професійно-технічним навчальний закладом, який входить до загальної структури освітніх закладів України, безпосередньо підпорядковується Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації та Міністерству освіти і науки України і фінансується з Державного бюджету України.

Згідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", письмовий запит подається в довільній формі, проте повинен містити ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Оглянувши запит фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про надання публічної інформації № 310/15 від 29.04.2015р., суд відзначає, що вказаний запит відповідає згаданим у вищенаведеній нормі права критеріям.

Посилання відповідача на те, що вказаний запит не містить в собі прохання надати конкретну публічну інформацію, як це передбачено п.2 ч.5 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд вважає помилковими, оскільки відповідно до вказаної норми права загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, останній повинен містити, якщо запитувачу це відомо.

Доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вважає, що відповідач в порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації" відмовив йому у наданні публічної інформації за запитом від 12.05.2015 року.

Пункт 1 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає обовязок розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію. Достовірність, точність і повність наданої інформації може бути встановлена лише, якщо її носій (копії документів) належним чином засвідчений уповноваженим органом.

Згідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобовязані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено виключні випадки відмови у задоволенні запиту розпорядниками інформації: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може не бути одержана запитувачем через наявність в ній персональних даних, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 цього Закону, до публічної інформації з обмеженим доступом відноситься: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину (частина п'ята статті 6 Закону № 2939 - VІ).

Згідно зі ст.7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до конфіденційної інформації віднесено інформацію, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Суд зазначає, обмеження щодо наведеної інформації може бути застосовано у випадку передбачену частиною другою статті 6 Закону № 2939- VI і лише з мотивів попередження шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Судом встановлено, що відповідачем у відповіді на запит позивача про надання публічної інформації жодним чином не обґрунтовано твердження про обмеження доступу до інформації з огляду на вказану норму права.

Як свідчить зміст запиту від 29.04.2015 року, інформація, що була запитана позивачем є інформацією про використання Центром професійно-технічної освіти №1 м.Харкова бюджетних коштів. Так, позивач, окрім іншого, просив надати відповідача завірені належним чином копії договорів на закупівлю продуктів харчування на 2015 рік з додатками до них.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України від 1 червня 2010 року № 2297-VІ "Про захист персональних даних", відомості про фізичну особу (персональні дані) можуть бути віднесені до конфіденційної інформації як самою особою, так і безпосередньо законом. До конфіденційної інформації віднесено, зокрема: інформацію про національність особи, її освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адресу, дату і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657-ХІІ); відомості про місце проживання або місце перебування особи (частина восьма статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

За правилами частини сьомої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Виходячи з положень цієї норми, розпорядник інформації у випадку, коли в документі міститься інформація з обмеженим доступом, зобов'язаний надати не документ, а інформацію, доступ до якої необмежений.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач під час розгляду справи не навів обґрунтованих доказів того, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160-163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центру професійно-технічної освіти № 1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова, що виявились у незаконній відмові в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації №310/15 від 29.04.2015 р.

Зобов'язати Центр професійно-технічної освіти №1 м.Харкова надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті №310/15 від 29.04.2015 року.

Стягнути з Центру професійно-технічної освіти №1 м.Харкова на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 23 червня 2015 року.

Суддя О.В. Панченко