Справа № 461/13077/13-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження №2а/461/571/13
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2013 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Бішко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа,

в с т а н о в и в :

позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просять визнати дії головного державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. та начальника ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Цабак В.Я. по ухваленню постанови про повернення виконавчих документів від 21 жовтня 2013 року; скасувати постанови про повернення виконавчих листів та визнати записи у виконавчих листах про повернення виконавчих документів недійсними.

В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що 24.10.2013 року отримано постанови про повернення виконавчих документів стягувачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Виконавчі провадження по стягненню з боржника належних згідно рішення суду грошових коштів протягом шести місяців не були виконані та 29.12.2012 року закрито виконавчі провадження. 03.09.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно звернулись із письмовою заявою про відкриття виконавчого провадження. 13.09.2013 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21.10.2013 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачам, яку затвердив начальник ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області. Таким чином, виконавче провадження здійснювалось протягом 37 днів. Вважають, що зі сторони виконавчої служби жодних дій примусового характеру щодо виконання рішення суду по стягненню належних грошових коштів із боржника не вчинялись, тому просять позов задовольнити в повному обсязі.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов'язок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 13.09.2013 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №39656764 та ВП №39659799 та надано боржнику самостійно виконати рішення в строк до 20.09.2013 року. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку.

Однак, 21.10.2013 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №39656764 та стягувачеві ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №39659799. Як на підставу повернення виконавчого документа державний виконавець посилається на те, що в процесі виконавчих дій, встановлено, що згідно Положення про управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, зазначене управління, яке визначене боржником є структурним підрозділом головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та не є юридичною особою. Вказані обставини виключають можливість вжиття заходів примусового виконання рішення до зазначеного боржника, який не являється юридичною особою та зумовлює повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Деякі з наведених у вказаній нормі права підстави можуть бути застосовані виключно у разі виконання рішень майнового характеру.

Пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, законом не встановлено жодних заборон щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника по справі №2а-117/1010, а тому відсутні підстави для повернення виконавчих документів позивачам на цій підставі, відповідач передчасно прийняв рішення про повернення виконавчих документів стягувачам, всупереч встановленому обов'язку вжити всіх заходів для примусового виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець прийняв постанови про повернення виконавчих документів неправомірно та такі підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому позов в цій частині слід задовольнити.

Позовні вимоги в частині визнання недійсними записів у виконавчих листах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення їм виконавчих документів не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.1 ст.259 КАС України виконавчий лист має відповідати встановленим вимогам.

Згідно ч.2 ст.259 КАС України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Однак, підставою для повернення виконавчих листів стали не допущені при його оформленні або видачі помилки, а протиправні дії державного виконавця.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено повноваження суду при вирішенні справи. В їх переліку не передбачено визнання недійсним запису у виконавчому документі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 86, 99, 138, 154, 160, 161, 162, 163 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировича та начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Цабак Володимира Ярославовича по ухваленню постанов про повернення виконавчих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21 жовтня 2013 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1 від 21 жовтня 2013 року у виконавчому провадженні ВП №39656764.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_2 від 21 жовтня 2013 року у виконавчому провадженні ВП №39659799.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її проголошення або в порядку ч.2 ст.186 КАС України.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк