Справа № 2а/0570/9673/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/17440/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012р. у справі № 2а/0570/9673/2012 за позовом ОСОБА_5 до Старобешівського бюро технічної інвентаризації третя особа ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась з позовом, в якому просила:

- скасувати попередню реєстрацію права власності на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_7,

- зобов'язати здійснити державну реєстрацію права власності за позивачем на 1/2 житлової квартири АДРЕСА_1,

- зобов'язати здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на 1/2 житлової квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.11.2010 року визнано договір купівлі-продажу житлової квартири АДРЕСА_1 від 27.08.2004 року недійсним та зобов'язано ОСОБА_7 повернути позивачу ? частину вищезазначеної житлової квартири, однак відповідач своїм рішенням від 11.06.2012 року у проведенні державної реєстрації відмовив.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012р. постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано Старобешівське бюро технічної інвентаризації скасувати реєстрацію права власності на 1/1 частину житлової квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6. Зобов'язано Старобешівське бюро технічної інвентаризації здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано Старобешівське бюро технічної інвентаризації здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1

На постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.04.2001р. квартира АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності у рівних долях ОСОБА_8 та його дочці ОСОБА_5.

27.08.2004 року ОСОБА_8 та, на той час 15-ти річною ОСОБА_5, яка діяла за згодою своїх батьків з однієї сторони, та ОСОБА_6 з другої сторони, був укладений договір купівлі продажу зазначеної квартири. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом у реєстрі за № 2488. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2004 р. спірна квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6.

В березні 2010 року ОСОБА_5, посилаючись на порушення своїх майнових прав при укладанні договору купівлі-продажу квартири, а саме на те, що договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування, те, що вона фактично була позбавлена житла, та те, що вона особисто не отримала ніяких грошей від продажу квартири, оскаржила договір купівлі-продажу спірної квартири у судовому порядку.

16.11.2010 року Апеляційним судом Донецької області було прийняте рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частки квартири АДРЕСА_1, що укладений 27.08.2004р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 зареєстрованим в реєстрі за № 2488. Застосовано наслідки недійсності правочину: стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 отримані за продаж ? частини спірної квартири 3803 грн. 45 коп., а ОСОБА_6 зобов'язано повернути ОСОБА_5 отриману за договором купівлі-продажу ? частку квартири АДРЕСА_1.

В червні 2012р. ОСОБА_5 звернулась до Старобешівського БТІ з заявою про державну реєстрацію за нею права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

11.06.2012р. Старобешівське БТІ прийняло Рішення про відмову в державній реєстрації прав. Підставою для прийняття такого рішення відповідач зазначив, що у замовника відсутній правовстановлювальний документ.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон), Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення), а також іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації (ст.3). Статтею 4 цього Закону в свою чергу передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачена у ст. 24 названого Закону, відповідно до якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Аналогічна за змістом норма міститься і в п.3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюста № 7/5 від 07.02.2002р. (в редакції станом на час виникнення спору).

Зазначений перелік є виключним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Під державною реєстрацією прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункт 1.2 Тимчасового положення).

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно п.п. 1,6,7,10 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, затверджених Наказом Мінюста від 07.02.2002, № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" правовстановлюючим документом є, зокрема, рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна (п. 10).

Отже рішення суду є право встановлювальним документом на підставі якого здійснюється реєстрація права власності.

Що стосується права власності ОСОБА_6 на спірне майно, то правовстановлюючими документами що підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є Договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2004р., зареєстрований в реєстрі за № 2488, та Рішення Апеляційного суду Донецької області від 16.11.2010р., яким вказаний договір визнано недійсним в частини купівлі-продажу 1/2 частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_5

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: