Справа № 2а-155/12/2170
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/19276/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 р.

у справі № 2а-155/12/2170

за позовом Приватного підприємства «Фарт-ОВБ»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, зобов'язання відновити реєстрацію приватного підприємства «Фарт-ОВБ» в реєстрі платників податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Фарт-ОВБ» (надалі - позивач, ПП «Фарт-ОВБ») звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (надалі - відповідач, ДПІ у м. Херсоні), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 31.10.2011 р. № 491/15-2, зобов'язати відновити реєстрацію приватного підприємства «Фарт-ОВБ» в реєстрі платників податку на додану вартість.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р., залишеною без змін ухвалоюОдеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 р., адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у м. Херсоні від 31.10.2011 р. № 491/15-2 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПП «Фарт-ОВБ»; зобов'язано ДПІ у м. Херсоні відновити реєстрацію ПП «Фарт-ОВБ» в реєстрі платника податку на додану вартість з 31.10.2011 р..

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій ДПІ у м. Херсоні подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на допущені порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПП «Фарт-ОВБ» зареєстроване як платник податку на додану вартість 30.04.2008 р.

Рішенням відповідача від 31.10.2011 р. № 491/15-2 анульовано реєстрацію ПП «Фарт-ОВБ» з тих підстав, що обсяг постачання товарів іншими платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що вимоги підпункту «и» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України можуть застосовуватися податковим органом лише до тих правовідносин з платниками податку, які виникли після 01.01.2011 р.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що виключно до компетенції судових органів належить встановлення факту нікчемності правочинів, а тому формування в акті перевірки позивача висновків про нікчемність правочинів між ПП «Фарт-ОВБ» та його контрагентами, на підставі яких податковим органом і зроблено висновок, що обсяг постачання товарів іншими платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання, не належить до компетенції відповідача.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно абзацу «и» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., реєстрація платника податку діє до дати анулювання, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається зокрема у разі якщо обсяг постачання товарів/послуг платниками податку, зареєстрованими добровільно, іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання.

Разом з тим, до набрання чинності Податковим кодексом України правовідносини з приводу анулювання реєстрації платника податку на додану вартість були врегульовані пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість». Тобто, щодо оподатковуваних операцій, що мали місце до набрання чинності вищезазначеного пункту статті 184 Податковим кодексом України, застосуванню підлягають положення Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон).

Згідно з пунктом 9.8 статті 9 Закону було визначено вичерпний перелік підстав, за яких орган державної податкової служби мав право провести анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Враховуючи положення статті 9 Закону, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на час виникнення спірних правовідносин, приписи пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» не містили норми, яка б встановлювала таку підставу для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість як «обсяг постачання товарів/послуг платниками податку, іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання».

Прикінцевими положеннями Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2011 р. При цьому його норми, за загальним правилом, застосовуються до тих правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з підстав передбачених абзацом «и» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, можливо лише при виникненні та існуванні вказаних обставин після 01.01.2011 р., тобто після набрання чинності Податковим кодексом України, оскільки до цього дії позивача не були порушенням та узгоджувалися із вимогами діючого нормативно-правового акта, тобто Закону України «Про податок на додану вартість».

У даному ж разі при прийнятті оспорюваного рішення ДПІ було перевірено дані податкового обліку позивача на предмет їх відповідності підпункту «и» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, що формувалися і до 01.01.2011 р., що виключає правомірність цього рішення.

Крім того, за вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, податкові органи мають право звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби - відхилити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013 р. у справі № 2а-155/12/2170 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко