Справа № 2а-0101/213/12 (0101/3233/12)
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/4148/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Васильченко Н.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Ізобільненської сільської ради АРК, виконавчого комітету Ізобільненської сільської Ради АРК, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2012 року і ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, -

встановив:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Ізобільненської сільської ради № 7/7 від 30.12.2010 «Про відміну рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради № 244 від 03.09.2008»;

визнати протиправним та скасувати рішення Ізобільненської сільської ради № 33 від 29.03.2011 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1».

Постановою Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Ізобільненської сільської ради № 7/7 від 30.12.2010 «Про відміну рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради № 244 від 03.09.2008». Визнано протиправним та скасовано рішення Ізобільненської сільської ради № 33 від 29.03.2011 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1».

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 03.09.2008 виконавчим комітетом Ізобільненської сільської ради прийнято рішення № 244 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1», яким вирішено надати ОСОБА_4 койко-місце у кімнаті АДРЕСА_1; видати ОСОБА_4 ордер на вселення у кімнаті АДРЕСА_1; укласти із ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення строком на 1 рік.

30.12.2010 Ізобільненською сільською радою прийнято спірне у цій справі рішення № 7/7 від 30.12.2010 «Про відміну рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради № 244 від 03.09.2008», яким вирішено відмінити рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради прийнято рішення № 244 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1».

29.03.2011 виконавчим комітетом Ізобільненської сільської ради прийнято спірне у цій справі рішення № 33 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1», яким вирішено надати ОСОБА_5 койко-місце у кімнаті АДРЕСА_1; видати на ім'я ОСОБА_5 ордер на вселення у кімнаті АДРЕСА_1; КП «ЖЕК» укласти з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення строком на 1 рік.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У зв'язку із неоднаковим застосуванням даного пункту закону та за необхідністю офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Конституційним Судом України прийнято рішення 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

У пункті 5 вказаного рішення Конституційний Суд України вказав про те, що у Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (частина друга статті 144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон, у частині десятій статті 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, та інші закони України, згідно з частиною третьою статті 8 якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і законодавчих положень та положень пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України «Про прокуратуру», прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України «Про прокуратуру»).

За таких обставин Конституційний Суд України дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як зазначено Конституційним Судом України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України вказав, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Встановлено, що рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради № 244 від 03.09.2008 «Про надання койко-місяця у АДРЕСА_1», є ненормативним актом даної сільської ради і повністю вичерпує свою дію виконанням даного рішення.

Оскільки вказане рішення було виконано шляхом видачі ОСОБА_4 ордеру на житлову площу у гуртожитку, а саме - кімнату АДРЕСА_1», та укладення між вказаною особою та КП «ЖЕК» договору найму вказаного житлового приміщення, його скасування в односторонньому порядку є незаконним, а відтак суди прийшли до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Ізобільненської сільської ради № 7/7 від 30.12.2010 «Про відміну рішення виконавчого комітету Ізобільненської сільської ради № 244 від 03.09.2008».

Постановою Алуштинського міського суду АРК від 31 серпня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду АРК від 4 листопада 2009 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення та вселення. Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із житлового приміщення: кімнати АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_4 в житлове приміщення: кімнату АДРЕСА_1.

За змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Посилаючись на те, що у Ізобільненській сільській раді на виконанні знаходиться вказане судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення та вселення із кімнати АДРЕСА_1, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для прийняття відповідачем спірного рішення № 33 від 29.03.2011 відносно цього ж житлового приміщення, а отже і його скасування.

З такими висновками погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України і доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 КАС України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а постанову Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2012 року і ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: