Справа № 826/2290/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 квітня 2015 року 11 год. 32 хв. № 826/2290/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Паньківу В.В., за участю представників сторін та третіх осіб, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом прокуратури міста Києва до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянського Дмитра Вікторовича та державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 27 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов Київської міжрайонної екологічної прокуратури (далі - позивач, прокуратура) до реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3), про:

- визнання незаконним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4009747 від 16 липня 2013 року (далі - оскаржуване рішення);

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 1672956), НОМЕР_1 від 16 липня 2013 року (далі - нежитловий будинок, об'єкт нерухомості);

- визнання недійсною державної реєстрації прав на нерухоме майно - житловий будинок, та зобов'язання уповноваженого органу реєстрації внести відповідні зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки право власності на об'єкт нерухомості за ФОП ОСОБА_3 зареєстровано на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зокрема, ФОП ОСОБА_3 внесено недостовірні дані щодо наявності у неї права оренди земельної ділянки, на якій розташовано об'єкт нерухомості, що введений в експлуатацію.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено ФОП ОСОБА_3 (далі - третя особа-1).

У подальшому, судом, відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України, допущено заміну первинного відповідача належними - державним реєстратором речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянським Дмитром Вікторовичем (далі - відповідач-1) та державним реєстратором речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2), а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучено реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві (далі - третя особа-2).

Відповідною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

У подальшому, до суду через канцелярію від законного представника позивача надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, а саме про: скасування оскаржуваного рішення відповідача-1; зобов'язання відповідача-2 внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості про скасування оскаржуваного рішення відповідача-1; зобов'язання відповідача-2 скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 липня 2013 року НОМЕР_1, видане третьою особою-2.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Відповідною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи-1 про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 18 квітня 2014 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/3803/14.

Ухвалою суду від 10 березня 2015 року провадження у справі поновлено та її призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 19 березня 2015 року судом, відповідно до ст. 55 КАС України, допущено заміну первинного позивача його процесуальним правонаступником - прокуратурою міста Києва (далі - позивач).

У ході судового розгляду справи представники позивача позов, з урахуванням уточнень, підтримали та просили задовольнити його повністю, а представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб 1, 2 не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи, заявлені позивачем вимоги обґрунтовані тим, що третьою особою-1 у декларації про готовність об'єкта до експлуатації "Нежитловий будинок літ. "А", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 29 грудня 2012 року № КВ3 (далі - декларація) зазначено недостовірні відомості щодо права оренди земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості.

Наказом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (далі - Інспекція) від 24 січня 2014 року № 4 "д" "Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації" (далі - наказ № 4 "д") скасовано реєстрацію декларації, що, за переконанням позивача, свідчить про протиправність реєстрації за третьою особою-1 права на об'єкт нерухомості.

Представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб 1, 2, у свою чергу, стверджували, що право власності третьої особи-1 на об'єкт нерухомості зареєстровано правомірно, оскільки третьою особою-1 надано органу державної реєстрації усі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності, що підтверджується матеріалами реєстраційної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У контексті вище викладеного суд зазначає, що право власності на об'єкт нерухомості за третьою особою-1 зареєстровано шляхом прийняття 16 липня 2013 року оскаржуваного рішення.

Реєстрацію декларації, у свою чергу, скасовано 24 січня 2014 року.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення державний реєстратор не володів та не міг володіти інформацією про скасування реєстрації декларації та можливу недобросовісність діянь третьої особи-1.

До того ж, як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, наказ № 4 "д", яким скасовано реєстрацію декларації, третьою особою-1 оскаржено у судовому порядку.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2014 року у справі № 826/3803/14 відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_3 до Інспекції, за участю прокуратури, про визнання протиправним та скасування наказу № 4 "д".

Поряд з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2014 року у справі № 826/3803/14 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено, а саме визнано протиправним та скасовано наказ № 4 "д".

Зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що відповідно до даних міського земельного кадастру, станом на 11 грудня 2014 року за ОСОБА_3 обліковується земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 93,91 кв.м, яка в натурі (на місцевості) є частиною земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3.

Тобто, висновок прокуратури, викладений у поданні щодо внесення ОСОБА_3 завідомо неправдивих даних у декларацію, не відповідає фактичним обставинам, у зв'язку з чим Інспекцією, із посиланням на безумовність виконання припису прокурора, не надано оцінки тому, що підстави для анулювання декларації відсутні.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, підсумовуючи усе вище викладене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов прокуратури міста Києва до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянського Дмитра Вікторовича та державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову прокуратури міста Києва.

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 06 травня 2015 року