Справа № П/811/1480/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року справа №П/811/1480/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов приватного підприємства «Ферумбуденегро» (далі - Підприємство) до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів та зборів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 вересня 2014 року, яким збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 82698 грн. та накладено штрафну санкцію - 41349 грн.

Представник позивача підтримав вимогу заяви.

Стверджував, що від укладення договорів поставки з ТОВ «Інтер-Метал» (далі - Товариство), ТОВ «Лонгкон» (далі - Товариство 2) та ТОВ «БК «Карамбола»» (далі - Товариство 3) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На його думку, Товариство правомірно сформувало в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту за згаданими правочинами.

Представник відповідача заперечила стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що правочини, котрі уклало Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, не спрямовувалися на реальне настання наслідків, які обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає вона, є акти про неможливість проведення зустрічних звірок діяльності згаданих контрагентів.

Ухвалою суду від 23 червня 2015 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 3 а.с.29).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 03 лютого 2014 року ТОВ «Світ-Лан» (орендодавець) та позивач (орендар) уклали договори оренди будівлі та обладнання (Том 1 а.с.28-30, 48-51).

Предметом оренди стали частина цеху №4 площею 2227,8 кв.м. (офісні приміщення), заготівельний цех площею 260 кв.м., та виробничі потужності, які розташовані в м.Олександрія вул. Кіровоградське шосе, 157 (Том 2 а.с.31).

14 жовтня 2013 року Підприємство та ОСОБА_1 уклали договір оренди транспортного засобу (Том 1 а.с.77-82).

У березня 2014 року Підприємство (покупець) та Товариство (постачальник) уклали договори поставки.

Упродовж березня 2014 року Товариство поставило Підприємству металопродукцію на суму 185322,53 грн. (з урахуванням податку на додану вартість у сумі 30887,09 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові, податкові накладні, рахунки-фактури від 27 лютого, 02 квітня, 03, 06, 11, 28, 31 березня 2014 року (Том 1 а.с.52-55, 64-67, 72-75, ).

Перевезення товару здійснювалось позивачем відповідно до змісту товарно-транспортних накладних (Том 1 а.с.45-47).

Підприємство розрахувалось з Товариством за товар у безготівковій формі.

У квітні 2014 року Підприємство (покупець) та Товариство 2 (постачальник) уклали договори поставки.

Упродовж квітня 2014 року Товариство 2 поставило Підприємству металопродукцію та труби на суму 165276,3 грн. (з урахуванням податку на додану вартість у сумі 27546,05 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство 2 надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові, податкові накладні, рахунки-фактури від 22-24, 28-29 квітня 2014 року (Том 1 а.с.32-43).

Перевезення товару здійснювалось позивачем відповідно до змісту товарно-транспортних накладних (Том 1 а.с.44).

Підприємство розрахувалось з Товариством 2 за товар у безготівковій формі.

У травні 2014 року Підприємство (покупець) та Товариство 3 (постачальник) уклали договори поставки.

Упродовж травня 2014 року Товариство 3 поставило Підприємству металопродукцію та труби на суму 145590,07 грн. (з урахуванням податку на додану вартість у сумі 24265,01 грн.).

На підтвердження реальності господарських операції Товариство 3 надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові, податкові накладні, рахунки-фактури від 22 травня 2014 року (Том 1 а.с.56-63, 68-71).

Перевезення товару здійснювалось позивачем відповідно до змісту товарно-транспортних накладних (Том 1 а.с.76).

Підприємство розрахувалось з Товариством 3 за товар у безготівковій формі.

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість у відповідному періоді.

В період з 15 по 18 вересня 2014 року податковим органом здійснено позапланову виїзну перевірку діяльності Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3 за лютий-травень 2014 року (Том 1 а.с.13-26).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

За її результатом вони склали акт, у якому зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочини, котрі уклало Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, є недійсними (нікчемним), так як не спрямовувалися на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про неможливість проведення зустрічних звірок діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкове повідомлення-рішення від 29 вересня 2014 року, яким Підприємству збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 82698 грн. та накладено штрафну санкцію - 41349 грн. (Том 1 а.с.27).

08 травня 2014 року ревізором ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства щодо підтвердження господарських відносин за період з 01 грудня 2013 року по 31 березня 2014 року (Том 1 а.с.119-122).

Акт перевірки містить висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій Товариством.

08 серпня 2014 року ревізором ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 2 щодо підтвердження господарських відносин за період з квітня по червень 2014 року (Том 1 а.с.123-130).

Акт перевірки містить висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій Товариством 2.

07 серпня 2014 року ревізором ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 3 щодо підтвердження господарських відносин за період з квітня по червень 2014 року (Том 1 а.с.108-118).

Акт перевірки містить висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій Товариством 3.

За результатом проведення перевірок діяльності контрагентів позивача керівники податкових органів не прийняли жодних рішень негативного характеру стосовно платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобов'язана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності Товариства, Товариства 2 та Товариства 3 податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі і з Підприємством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство, Товариство 2 та Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані податкові зобов'язання Товариства, Товариства 2 та Товариства 3 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з Підприємством.

Проводячи перевірку діяльності Підприємства, податкові ревізори посилались на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав доказів стосовно недійсності правочинів, які уклало Підприємство з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобов'язань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Підприємства (видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення).

Оскільки, податковий орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження відповідача, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, Підприємство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат суми коштів за договорами, укладеними з Товариством, Товариством 2 та Товариством 3, відповідно до приписів статті 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит є дата одержання товару (послуг), що підтверджено податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового органу є протиправним.

А тому, його належить скасувати, задовільнивши позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 29 вересня 2014 року, яким приватному підприємству «Ферумбуденегро» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 82698 грн. та накладено штрафну санкцію - 41349 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Ферумбуденегро» судові витрати в сумі 248,10 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей