Справа № 823/1157/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року справа № 823/1157/15

09 год. 30 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Шоколенко Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі-позивач) до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі-відповідач) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення рішення від 13.01.2015 №.

Позов мотивовано тим, що відповідне грошове зобовязання прийняте за відсутності підстав та без урахування документів бухгалтерського обліку позивача.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, податковою перевіркою виявлено реалізацію позивачем товарів без сплати податкового зобовязання з податку на додану вартість (далі ПДВ), у звязку з чим прийнято оскаржуване рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та міркування представників сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач зареєстрований субєктом господарської діяльності, перебуває на загальній системі оподаткування та здійснює роздрібну торгівлю через магазини.

Посадові особи відповідача провели документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 01.01.2012 до 31.12.2013, за наслідками чого виявили ряд порушень та склали акт від 19.12.14. В ньому зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства серед яких, крім іншого: заниження податкового зобовязання на загальну суму 61131,20грн.

За вказане порушення 13.01.2015 відповідач прийняв оскаржуване ППР №, , яким позивачу збільшив розмір грошового зобовязання з ПДВ на загальну суму 76414,00грн. (61131,20грн. основний платіж (ПДВ-20%) та 15282,80грн. штрафна (фінансова) санкція (25%).

Суд зясував, що до висновків про заниження зазначеного зобовязання відповідач дійшов з огляду на виявлення різниці на суму 305656,00грн. (без ПДВ) у вартості залишків товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ) позивача станом на 01.01.2012, яка виявлена на підставі довідки про залишки ТМЦ позивача станом на 01.01.2012 (на суму товару за ціною придбання 1437948,00грн.), журналу «Товарних звітів» про залишки ТМЦ станом на 01.01.2012 (про їх вартість за ціною придбання 1743604,00грн.), та даних акту (попередньої податкової перевірки) від 30.11.2012 №2505/17/НОМЕР_1 (що станом на 31.12.2011 вартість цих залишків 1743604,00грн.) Оскільки під час перевірки позивач не надав ревізорам підтверджуючі документи про те, що ТМЦ на виявлену різницю вартості списано чи втрачено (зіпсовано), відповідач дійшов висновку про його реалізацію, хоча таку операцію не відображено в бухгалтерському обліку позивача. Податковою перевіркою виявлено, що згідно з банківськими виписками ці кошти на розрахунковий рахунок позивача не надходили, що не заперечується позивачем, а також не встановлено надходження коштів готівкою.

Разом з тим, суд звернув увагу, що дані про залишки ТМЦ на суму 1437948,00грн. станом на 01.01.2012 визнані податковим органом в інших документальних перевірках, що відбувалися з приводу діяльності позивача за той самий період: акти від 09.04.2013, від 27.11.2013. Вищевказану різницю вартостей ТМЦ позивач пояснював помилками в їх обліці, на підтвердження чого надав щорічні акти їх інвентаризації.

На зазначену різницю вартостей залишків ТМЦ за даними актів податковий перевірок відповідач донарахував 20% ПДВ (61131,20грн.), що і включив в податкові зобовязання позивача.

Це рішення та дії відповідач суд вважає такими, що не відповідають вимогам законодавства, з огляду на таке.

Абзацом другим ст.19 Конституції України визначено обовязок всіх державних органів та їх посадових осіб діяти в порядку, межах та строки, що визначені законами України.

Відповідно до п.1.1 ст.1 саме Податкового кодексу України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підп.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно з п.200.1 ст.200 ПК України сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ст.185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Постачання товарів відповідно до підп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України є- будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до п.187.9. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).

Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) - це будь-який договір на виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон України № 996-XIV) первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Обовязковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідач під час податкової перевірки не встановив ні первинних бухгалтерських документів про придбання позивачем (оскільки він не є виробником товарів) на вищевказану різницю у вартостей залишків товарів, ні про їх реалізацію за такою ціною, ні осіб, на користь яких перейшло право власності та такий товар; не встановив виду та кількості такого товару; не надав суду жодного доказу про фактичну наявність таких обставин.

Згідно зі ст.188 ПК України в редакції, що діяла до 01.09.2013 року, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

У разі здійснення операцій відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу (в редакції на час стверджуваного відповідачем вчинення господарських операцій позивачем) база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Тому, донарахування 20% ПДВ на вартість різниці у залишках ТМЦ, що за ціною придбання, суд вважає неправомірним.

Вирішуючи спір, суд також врахував, що податковий орган не здійснював фактичних податкових перевірок діяльності позивача за відповідний період, і акцентує, що наявність різниці у залишках ТМЦ не є безумовним підтвердженням реалізації та отримання доходу (прибутку), як про те стверджує відповідач, та обовязково має бути доведена належними і допустимими доказами..

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо реалізації позивачем зазначеного ТМЦ, у т.ч. заниження податкового зобовязання за такими правочинами, є необґрунтованими припущеннями.

Статтею 109 ПК України встановлено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Суд зясував, що оскаржуваним ППР застосовано штраф у розрахунку 25% від суми донарахованого основного зобовязання. Зважаючи на відсутність належних доказів вчинення позивачем податкового порушення, застосування штрафних санкцій суд вважає безпідставним.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, належним способом захисту для оскарження рішення (акту) індивідуальної дії в контексті вимог ст.ст.105, 162 КАС України є саме визнання його протиправним і скасування.

Оскільки судовий збір за оскарження вищевказаного ППР не сплачено, на підставі вимог ст.94 КАС України відсутні підстави для стягнення його на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 13.01.2015 №.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 23.06.2015