Справа № 820/2039/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 червня 2015 р. № 820/2039/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Мокроусова Ю.О., Житченка Д.Ю., Мироненка Б.В., Аксьонова В.А.

відповідача - Вороніної Є.В.

прокуратури - Гайдамака А.М.

ІІІ - особи ДЗА - Крайник К.О.

ІІІ - особи ОСОБА_8 - ОСОБА_9

ІІІ - осіб міністерств не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Липковатівського аграрного коледжу до Відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, за участі третіх осіб Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства освіти та науки України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Держземагенства України в Харківській області, ОСОБА_8, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Липковатівський аграрний коледж, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій після зміни позовних вимог прохає суд визнати протиправними дії Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області щодо внесення змін до облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем з виключення земельних ділянок загальною площею 4890 га, які перебувають у постійному користуванні Липкуватівського аграрного колледжу на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та включення їх до земель запасу, а також зобов'язати Відділ Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області відновити в облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем протиправно виключені земельні ділянки площею 4890 га, які перебувають у постійному користуванні Липкуватівського аграрного коледжу на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області станом на 01.01.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Ликоватівський аграрний коледж заснований на державній формі власності, що проводить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Діяльність Коледжу регламентується Статутом, прийнятим загальними трудовими зборами трудового колективу (протокол № 2 від 10.01.2012 року, погодженим Міністерством освіти і науки, молоді і спорту України (міністерство освіти та науки України) та Міністерством аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого 15.05.2012 року за № 5000231.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 року № 87-р «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти та науки» цілісний майновий комплекс Коледжу передано до сфери управління Міністерства освіти та науки України. Для виконання статутних завдань, задоволення соціально-побутових потреб студентів та працівників Коледжу, за навчальним закладом закріплюється на правах оперативного управління будівлі, споруди, машини, механізми, обладнання, транспорті засоби, засоби зв'язку, грошові кошти та інше майно, вартість якого відображається на балансі. Коледж також здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до головних завдань своєї діяльності та законодавства України. Земельні ділянки передаються Коледжу у постійне користування.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» ним було набуто право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 4890 га, розташованої на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на підставі: рішення виконавчого комітету Бірківської селищної ради № 1 від 28.01.1999 р., листа Міністерства аграрної політики України від 15.02.2002 року № 37-79/4708, розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11.11.2007 року № 686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу», які на теперішній час є чинними. Відділом Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області за Коледжем шляхом присвоєння кадастрових номерів та визначення землекористувача було додатково визначено та закріплено право користування земельними ділянками площею 4890 га, розташованими в територіальних межах Бірківської сільської ради Нововодолазького району шляхом видання відповідних довідок про присвоєння кадастрових номерів наведеним в переліку земельним ділянкам. Проте, позивачем був отриманий лист Головного управління Держземагенства України в Харківській області від 02.03.2015 року № 20-20-14-4948/0/9-15, із змісту якого вбачається, що за результатами проведеної прокуратурою Харківської області перевірки останньою було винесено вимогу від 24.01.2014 року №21/2-130-13 з метою впорядкування державної статистичної звітності форм 6-зем та 2-зем на підставі відсутності записів про право постійного користування Липковатівського аграрного коледжу у Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійне користування землею Договорів оренди землі, та позивача виключено з державної статистичної звітності за формами 6-зем та 2-зем, чим порушені його права, як постійного користувача земельними ділянками, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та вказав, що дії Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області щодо внесення змін до облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем з виключення земельних ділянок загальною площею 4890 га відповідають вимогам діючого законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник ІІІ - особи Головного управління Держземагенства України в Харківській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав зазначених відповідачем.

Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав зазначених позивачем.

Представники ІІІ - осіб Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства освіти та науки України в судове засідання не прибули, про час та мсце судового засідання були повідомлені завчасно та належним чином. В наданих суду письмових поясненнях позовні вимоги позивача підтримали та проохали суд їх задовольнити.

Представник ІІІ-особи ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити, так як у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28 січня 1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем» закріплено в постійне користування за Липковатівським аграрним коледжем землі по фактичному користуванню станом на 01.01.1999 року: всього земель - 4890 га, з них сільськогосподарських угідь - 4277 га (ріллі 3647 га, пасовищ 400 га, сіножатей 224 га), під виробничими будівлями - 176 га, польові дороги 39 га, лісовкриті площі 229 га (ліси 213 га), інших лісовкритих 86 га (боліт 4 га, під водою 79 га, інших 13 га).

Статтею ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (чинного на час прийняття рішення) був врегульований порядок надання земельних ділянок в користування, згідно приписів якої сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації. Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Згідно вимог ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (чинного на час прийняття рішення) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до положень ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (чинного на час прийняття рішення) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Позивачем до суду не надано проекту відведення земельних ділянок, обов'язковість розроблення якого була передбачена ст. 19 Земельного кодексу України (чинного на час прийняття рішення), не надано доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які були закріплені за Липковатівським аграрним коледжем за рішенням виконавчого комітету Бірківської селищної ради № 1 від 28 січня 1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем».

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у позивача згідно норм чинного на той час Земельного кодексу України не виникло право постійного користування земельними ділянками, які були закріплені за Липковатівським аграрним коледжем рішенням виконавчого комітету Бірківської селищної ради № 1 від 28 січня 1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем», державний акт на право постійного користування (документ), який би посвідчував право постійного користування позивача вказаними земельними ділянками, відсутній.

Розпорядженням першого заступника голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11.10.2007 р. № 686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу» було надано Липковатівському аграрному коледжу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 4890 га для проведення навчально-технічної і виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, розташованої на території Бірківської селищної ради за межами населеного пункту.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. (в редакції, чинній на час видання розпорядження) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Частиною 6 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинна на час видання розпорядження) визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції до 01.01.2013 року) державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель.

Згідно ч. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р., який набрав чинності з 1 січня 2013 року, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 79 і 79-1 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Судом встановлено, що Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Липковатівського аграрного коледжу на території Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області згідно вимог ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. не затверджувалася, рішення (розпорядження) Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області про надання земельних ділянок загальною площею 4947,3685 га Липковатівському аграрному коледжу у постійне користування не приймалося. Державний акт на право постійного користування цією земельною ділянкою загальною площею 4947,3685, яка розташована на території Бірківської селищної ради за межами населеного пункту, позивач не отримував, державна реєстрація земельної ділянки у складі державного реєстру земель не здійснювалася, а тому така земельна ділянка згідно вимог ст. 79 і 79-1 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, положень ч. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. не може вважатися сформованою.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, Головне управління Держземагенства у Харківській області листом від 28.11.2013 р. № 20-20-9-12598/0/9-13 повідомило позивача, що за результатами розгляду наданих матеріалів було виявлено невідповідність поданих документів вимогам діючого законодавства та прийнято рішення від 11.09.2013 року та від 16.09.2013 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тому землевпорядну документацію було повернуто позивачу на доопрацювання. Одночасно позивачу було запропоновано після усунення помилок виконавцем технічної документації звернутися до державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області для подання відповідної заяви.

Листом від 21.05.2014 року за № 281 позивач на адресу голови комісії з проведення реорганізації відділу Держкомзему в Нововодолазькому районі Харківської області направив технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Липковатівським аграрним коледжем.

Відділ Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області листом від 28.05.2014 р. за № 06-14/642 повідомив позивачу, що зазначена технічна документація була розроблена у 2010 році згідно діючого на той час законодавства, тому державна реєстрація земельних ділянок Липковатівського аграрного коледжу не є можливою.

Суд зазначає, що з 01.01.2013 року набув чинності Закон України "Про державний земельний кадастр", який регулює відносини, що виникають при веденні Державного земельного кадастру.

Вимогами ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що саме до повноважень державного кадастрового реєстратора належить внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання відмови у їх внесенні.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Відповідно до частин другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено перелік документів, що подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює реєстрацію земельних ділянок.

Згідно з частиною шостою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

З вищенаведених правових норм вбачається, що законодавець встановив вичерпний перелік підстав, за яких Державний кадастровий реєстратор відмовляє у здійснені державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам законодавства, що це передбачено частиною шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Доказів оскарження рішень державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та постанови суду, яка б підтверджувала неправомірність прийнятих державним кадастровим реєстратором рішень, позивачем до суду не надано.

Згідно листа начальника відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Харківської області (лист від 24.01.2014 р. за № 21/2-130-13), прокуратурою Харківської області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000255 від 03.09.2013 р. було встановлено, що на території Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області мають випадки використання земель сільськогосподарського призначення без право встановлювальних документів. Так, згідно листа відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі № 06-14/32 від 21.01.2014 р. за рядом землекористувачів у статистичній звітності у формі 6-зем та 2-зем обліковуються землі сільськогосподарського призначення, в той час коли в книгах реєстрації державних актів на право постійного користування на землю та в книгах реєстрації державних актів на право колективної власності на землю відповідні записи відсутні, в державному земельному кадастрі дані щодо реєстрації за вищевказаними підприємствами відповідної кількості земель також відсутні, в зв'язку з чим начальнику відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області Вороніній Є.В. необхідно в строк до 28.02.2014 року впорядкувати державну статистичну звітність (форми 6-зем та 2-зем) відповідно до первинних документів.

Відповідно до розділу I Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 р. №377 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1998 року за № 788/3228, у звітах вказують площі земель, що перебувають у власності, постійному і тимчасовому користуванні юридичних та фізичних осіб, за винятком тих площ земель, які надані в тимчасове користування іншим власникам землі і землекористувачам із земель, що перебувають у власності або в постійному користуванні цих юридичних і фізичних осіб.

У звітах вказують площі земель і розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності в межах територій, які входять до адміністративно-територіальних одиниць, у тому числі окремо - в межах населених пунктів, зрошувані та осушені землі, розподіл земель за формами власності.

Таким чином, враховуючи, що Липковатівський аграрний коледж не є постійним користувачем земельних ділянок, які були закріплені рішенням виконавчого комітету Бірківської селищної ради № 1 від 28 січня 1999 року «Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем», що підтверджується відсутністю державного акту на право постійного користування землею, відомості у Державному земельному кадастрі щодо користувача земельних ділянок відсутні, відділом Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області були внесені зміни до облікової статистичної звітності по формі 6-зем та 2-зем в частині земельних ділянок, які обліковувалися за Липковатівським аграрним коледжем, як постійним користувачем, шляхом переведення цих земель до земель запасу державної власності на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, як це передбачено розділом I Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 р. № 377 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1998 року за № 788/3228.

Такі дії не є протиправними, оскільки вчинені відповідачем з метою усунення раніше допущених порушень в обліковій статистичній звітності щодо земельних ділянок, що були закріплені за Ліпковатівським аграрним коледжем, який не є їх постійним користувачем, а також вчинені відповідачем з метою надання всебічної та об'єктивної статистичної інформації щодо земельних ділянок, розташованих на території Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, для вирішення відповідним уповноваженим органом питання щодо подальшого використання земельних ділянок відповідно до вимог чинного законодавства України.

Суд також вважає безпідставними вимоги позивача про зобов'язання Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області відновити в облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем протиправно виключені земельні ділянки площею 4890 га, так як на даний час до Державного земельного кадастру внесена інформація щодо 250 земельних ділянок (з яких 213 надано для ведення особистого селянського господарства та 37 для ведення фермерського господарства), розташованих в територіальних межах Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, що унеможливлює відновлення.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено фактів, які його свободи, права чи інтереси порушені з огляду на те, що позивач протягом тривалого часу (починаючи з 1999 року) не оформив у встановленому законодавством порядку право постійного користування землею. Будь-яких пояснень з цього питання представниками позивача також не надано в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом в судовому засіданні не встановлено жодних протиправних дій чи бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, а тому на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача документально та нормативно не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу згідно вимог ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Липковатівського аграрного коледжу до Відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 24 червня 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко