Справа № 814/2942/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Київ К/800/19044/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації, що переглядається за касаційною скаргою Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Миколаївської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням Митниці визначено митну вартість ввезеного позивачем товару (сода каустична) за другорядним методом (вартістю аналогічного товару), та відмовлено у прийнятті митної декларації Товариства у зв'язку з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправним та скасувати рішення Митниці від 13 серпня 2014 року № 504000003/2014/000043/1 та картку відмови у митному оформленні від 13 серпня 2014 року № 504010000/2014/00010.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 13 серпня 2014 року № 504000003/2014/000043/1, а також визнано не чинною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504010000/2014/00010 від 13 серпня 2014 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції, а позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДВС України про коригування митної вартості товарів від 13 серпня 2014 року №504000003/2014/000043/1. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Миколаївської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 504010000/2014/00010 від 13 серпня 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи позов суд першої інстанції одночасно визнав не чинною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, видану Митницею, що, в свою чергу, не узгоджується з пунктом 1 частини другої статті 162 КАС України та є помилковим застосуванням механізму захисту судом прав та інтересів особи.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство 1 квітня 2013 року уклало зовнішньоекономічний контракт № RF/RD/79-13/11-М (далі - Контракт) з Відкритим акціонерним товариством «Єдіная торговая компанія» (далі - Продавець).

Відповідно до Контракту та Додатку (Специфікації) № 17 від 23 червня 2014, Продавцем здійснювалась поставка товару - натрій їдкий (сода каустична) в обсязі 5917,0 т. за ціною 266,00 доларів США за тонну на загальну суму 1 573 922,00 доларів США.

12 серпня 2014 року Товариством надана Митниці для митного оформлення електронна митна декларація МД № 504010000/2014/002051 та наступні документи: зовнішньоекономічний Контракт; специфікацію; інвойс; накладну; підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю; сертифікат походження товару.

Митна вартість товару у митній декларації заявлена позивачем за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

Митницею запропоновано надати додаткові документи на підтвердження вартості: бухгалтерську документацію; страховий поліс; банківські платіжні документи; висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені експертними організаціями або інформацію біржових організацій про вартість товару; договір (угоду) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товару.

Позивачем частково виконані вимоги Митниці, зокрема надані: платіжне доручення про перерахування коштів постачальнику; інформацію біржових котирувань.

Після цього позивачу відмовлено в митному оформленні ввезеного товару (картка відмови у митному оформленні 13 серпня 2014 року № 504010000/2014/00010) та винесено рішення від 13 серпня 2014 року № 504000003/2014/000043/1 про визначення митної вартості в розмірі 0,79 доларів США за кг. Застосовано другорядний метод визначення митної вартості на підставі відомостей про ціну на аналогічні товари автоматизованої інформаційної бази Держмитслужби.

Не погоджуючись із такими рішенням відповідача, Товариство оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що позивачем правильно визначена митна вартість товару за ціною Контракту, та була об'єктивна можливість застосування саме основного методу.

Колегія суддів погоджується із даним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України (надалі - МК України) передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої-другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із вимогами частин четвертої - п`ятої статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Крім того, відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Однак, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, законодавець встановив вичерпний перелік підстав за якими митний орган має право вимагати від декларанта вищенаведені додаткові документи.

Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною другою статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Отже, повноваження Митниці щодо прийняття рішення про коригування митної вартості виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару, та у разі обґрунтування неможливості визначення митної вартості за наявними документами.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач навів обґрунтовані доводи щодо того, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та не обґрунтував неможливість визначення митної вартості за наявними документами.

Колегія суддів погоджується також із висновком судів попередніх інстанцій про те, що неподання Товариством, витребуваних Митницею, договору із третіми особами, пов'язаного з угодою про поставку товару, та бухгалтерської документації щодо оплати страхових платежів, не звільняє відповідача від обов'язку визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом на підставі наявних відомостей, зокрема, документів, наданих Позивачем.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що Товариством надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували ціну товару, яка підлягала сплаті Покупцем на користь Продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на ненадання декларантом відомостей про страхування не береться судом до уваги, оскільки згідно з торгівельними правилами ІНКОТЕРМС 2010 року СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснене продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов'язок страхування товару.

Крім того, згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

За правилами частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов