Справа № 808/9402/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року 14:40Справа № 808/9402/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя

треті особи 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

про визнання незаконною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя (далі - відповідач або Прокуратура Комунарського району м. Запоріжжя), треті особи: ОСОБА_2 (далі - третя особа 1 або ОСОБА_2), ОСОБА_3 (далі - третя особа 2 або ОСОБА_3) в якій просить суд (відповідно до уточненого адміністративного позову, який надійшов до суду 07.04.2015 за вх.№14934):

- визнати незаконною постанову Прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя від 12.08.2010 №10 про арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- зняти арешт з майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови Прокурора Комунарського району м. Запоріжжя від 12.08.2010.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в Комунарському ВДВС Запорізького МУЮ на виконанні знаходяться три виконавчі листи виданих Комунарським районним судом м.Запоріжжя 15.10.2013 по стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 56046 грн. Відповідно до інформації, наданої державним виконавцем, ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Інша частина квартира належать ОСОБА_2 Реалізувати цю квартиру не має можливості, оскільки на зазначену квартиру, на підставі постанови Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя від 12.08.2010р. вих. № 10, накладено арешт, а за наявності такого арешту державний виконавець не має право виставляти майно боржника на продаж. Позивач зверталась до прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя з заявою про надання інформації про підстави накладання вказаного арешту, наявності законних підстав для його збереження на теперішній час та його зняття в разі відсутності підстав для його збереження на теперішній час. Прокуратурою Комунарського району м. Запоріжжя повідомлено позивача про наявність вказаного арешту, а також про те, що його зняти з ініціативи Прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя неможливо у зв'язку із змінами законодавства та відсутністю таких повноважень відповідно до діючого Закон України «Про прокуратуру».

25 лютого 2015 року від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов (вх.№8717), в яких відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів позову щодо визнання незаконною та скасування постанови Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя від 12.08.2010 про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В судове засідання, 30 квітня 2015, року представники позивача та відповідача не з'явились, надіслали до суду клопотання (вх.№18957 та вх.№18958 від 30.04.2015) про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження

Представники третіх осіб в судові засідання: 25 лютого 2015 року, 01 квітня 2015 року та 30 квітня 2015 року не з'явились, пояснень по суті заявлених вимог суду не надали. Про час та дату судових засідань повідомлялись належним чином, відповідно до норм КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до положень статті 128 КАС України, з урахуванням клопотання представників сторін (позивача та відповідача) про розгляд справи за їх відсутності, неявки третіх осіб, справа розглядається в порядку письмового провадження.

У зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, суд, керуючись частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи та надані сторонами докази, постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Трифановою Тетяною Володимирівною від 11.11.2013 відкрито виконавче провадження (ВП №40644214) по примусовому стягненню з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 55045,25 грн. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа №333/4187/13ц виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя - 05.11.2013. Зазначений виконавчий лист виданий Комунарським районним судом м.Запоріжжя на підставі заочного рішення від 15.10.2013 по цивільній справі №333/4187/13ц.

Також, постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ Трифановою Тетяною Володимирівною від 11.11.2013 відкрито виконавче провадження (ВП №40644227) по примусовому стягненню з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 55045,25 грн. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа №333/4187/13ц виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя - 05.11.2013. Зазначений виконавчий лист виданий Комунарським районним судом м.Запоріжжя на підставі заочного рішення від 15.10.2013 по цивільній справі №333/4187/13ц.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна.

З відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається, що 18.08.2010 до Єдиного реєстру внесено запис (реєстраційний номер 10156801) про арешт нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1. Вказаний запис внесено на підставі постанови Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя 4950вих10 від 12.08.2010.

Як зазначив позивач, державний виконавець його повідомив, що не має можливості реалізувати вказану квартиру та примусово виконати рішення суду по справі №333/4187/13ц, оскільки за наявності арешту державний виконавець не має право виставляти майно боржника на продаж.

Позивач та представник позивача неодноразово звертались до Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя з запитами (заявами) щодо надання інформації про підстави накладання арешту, наявності законних підстав для його збереження на теперішній час та його зняття в разі відсутності підстав для його збереження.

З відповідей прокуратури від 11.04.2014, 19.06.14, 16.10.14, 10.11.14, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що прокуратурою району за результатами розгляду звернення 12.08.2010 винесено постанову про накладення арешту на квартири №75 в буд. 9а. Розяснено, що у зв'язку зі змінами законодавства та відповідно до діючого Закону України «Про прокуратуру» на цей час до повноважень органів прокуратури не входить винесення відповідних постанов, що позбавляє прокуратуру району можливості вчинити необхідні дії щодо зняття арешту з вищезазначеної квартири. У разі незгоди з прийнятим рішенням, прокуратура повідомила позивачу про його право на оскарження рішення до вищестоящого прокурора або до суду.

Не погодившись з рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних обставин.

Що стосується вимоги позивача визнати незаконною постанову Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя від 12.08.2010 №10 про арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи та наданих прокуратурою пояснень встановлено, що прокуратурою Комунарського району м. Запоріжжя, за результатами звернення, 12.08.2010 винесено постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до номенклатури справ прокуратури Комунарського району міста Запоріжжя спірну постанову про накладення арешту на квартиру від 12.08.2010 винесено в межах наглядового провадження. Наглядові провадження за зверненнями громадян, юридичних осіб та народних депутатів зберігаються 3 роки. Наглядове провадження за зазначеним зверненням на цей час знищено.

Таким чином, оскільки наглядове провадження, в межах якого винесена оскаржувана постанова знищено, відсутній текст зазначеної постанови, у суду не має можливості встановити обставини та правомірність її винесення.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Приписами ст. 79 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що у суду відсутні будь-які докази для встановлення законності (не законності) винесення постанови від 12.08.2010 про накладення арешту на квартиру, а позивачем не доведена її незаконність, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Що стосується вимог позивача: зняти арешт з майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови Прокурора Комунарського району м.Запоріжжя від 12.08.2010, то суд вважає зазначені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Станом на час винесення спірної постанови прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя права та обов'язки працівників прокуратури визначались: Конституцією України, Кримінально-процесуальним кодексом України від 28.12.1960, в редакції чинній на серпень 2010 року(далі КПК України 1960 року), Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній на серпень 2010 року), та іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній на серпень 2010 року), органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення;

Частиною 2 ст. 35 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що обсяг і межі повноважень прокурора, який бере участь у судовому процесі, визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Згідно з ч.4 ст. 25 КПК України 1960 року, постанови прокурора, винесені відповідно до закону, є обов'язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Статтею 125 КПК України 1960 року встановлено, що слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Відповідно до вимог ст. 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

Майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження.

Не підлягають описові предмети першої потреби, що використовуються особою, у якої проводиться опис, і членами її родини. Перелік цих предметів визначено в Додатку до Кримінального кодексу України.

Арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна.

Для встановлення вартості описаного майна в необхідних випадках запрошується спеціаліст, який також підписує протокол і опис майна з його оцінкою.

Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно зі ст. 130 КПК України 1960 року, про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова.

У постанові зазначається місце і час її складання, посада особи, що виносить постанову, її прізвище, справа, в якій провадиться слідство, і обґрунтування прийнятого рішення, а також стаття цього Кодексу, на підставі якої прийнято рішення.

Отже, вищезазначеними нормами було встановлено, що для накладення арешту на нерухоме майно необхідно наявність кримінального або цивільного провадження в якому виникає необхідність забезпечення цивільного позову або є можливість для конфіскації майна.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час відсутні кримінальні або цивільні справи на підставі яких можливо було накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Наглядове провадження, в межах якого накладено арешт на зазначену квартиру, на цей час знищено.

Таким чином, відсутні підстави для існування арешту на вказане майно, накладеного на підставі постанови Прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя від 12.08.2010.

Згідно з Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України» №245-VІІ від 16.05.2013), державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Отже, на теперішній час державний реєстратор не має змоги вносити записи до Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо обтяжень (скасування обтяжень)на нерухоме майно на підставі рішень органів прокуратури.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, наявність на теперішній час арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, який вчинено на підставі постанови прокуратури Комунарського району від 12.08.2010 перешкоджає виконанню рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2013 по цивільній справі №333/4187/13ц та порушує право позивача на отримання грошових сум, присуджених йому за даним рішенням суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови Прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя, 4950 вих. 10 від 12.08.2010.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко