Справа № 2а/0370/82/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/28999/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 у справі № 2а/0370/82/11 (14551/11/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкон Продтрейд"

до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулася до суду із позовною заявою, у якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.08.2010 № /0, № /0, № /0, якими позивачеві державним податковим органом визначено податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток у сумі 592 264,70 грн., з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 419 104,50 грн. та за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у сумі 451 587,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названих Законів.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволено частково: податкові повідомлення-рішення від 26.08.2010 № /0, № /0 визнані протиправними та скасовані, податкове повідомлення-рішення від 26.08.2010 № /0 - в частині визначення суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у розмірі 451 179,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями в частині задоволення позовних вимог, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оспорювані позивачем податкові повідомлення - рішення Державна податкова інспекція прийняла на підставі акта від 12.08.2010 про результати планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18.11.2008 по 31.03.2010, за висновками якого позивачем допущено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пп. 3.1. п. 3.1 cт. 3, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п. 19.2 ст. 19 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 889-IV), пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

З позиції контролюючого органу порушення позивачем положень Законів № 334/94-ВР, № 168/97-ВР полягало у формуванні валових витрат та податкового кредиту на підставі неналежних первинних документів, що позбавляє можливості зробити висновок про зв'язок придбаних послуг із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг). Зокрема, у акті перевірки зазначено, що акти надання автотранспортних послуг містять загальний характер щодо наданих послуг, тобто не розкрито суті отриманих послуг, не наведено розрахунки калькуляцій витраченого часу. З тих же підстав, відсутність зв'язку з господарською діяльністю, державний податковий орган дійшов висновку щодо понесених позивачем витрат на придбання палива (бензину А-92, А-95), оскільки згідно технічних характеристик заводів - виробників для вантажних автомобілів, обов'язок заправки яких згідно умов договору про надання послуг від 22.01.2009 покладався на позивача, заправка вказаних автомобілів передбачена бензином А-80, а в разі переобладнання на газобалонну установку - газом стисненим. Також податковий орган дійшов висновку про безпідставне віднесення до складу валових витрати на відрядження працівників та як наслідок отримання останніми додаткового блага з огляду на те, що службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний характер, не вважається відрядженням, а також відсутність виданих Товариством наказів про відрядження на кожного працівника.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що платник податку належними первинними документами підтвердив факт отримання ним послуг з транспортного перевезення та обслуговування вантажу з метою використання у господарській діяльності, що підтверджено відповідними первинними документами (подорожні листи, видаткові та податкової накладні, акти наданих послуг, банківські виписки).

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами.

Аналогічні вимоги також містяться і у приписах Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що для потреб ведення господарської діяльності Товариством було придбано послуги з перевезення вантажними автомобілями з обладнанням для перевезення товару, що підлягає реалізації, роздрібним торгівцям.

Належне виконання зазначених правочинів встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи належно оформленими, у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність", первинними документами, які відповідно до Закону № 334/94-ВР необхідні для формування валових витрат та підтверджують використання Товариством придбаних послуг в своїй господарській діяльності.

В свою чергу доводи податкового органу про неналежність актів про надання транспортних послуг є безпідставними, оскільки жодним нормативно - правовим актом не затверджено форми бланку акту надання послуг, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також слід зазначити, що незначні недоліки в заповненні актів, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг, оскільки в силу відсутності визначення поняття "податковий облік" в чинному законодавстві та з точки зору пп. 1.2.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності в банках України, в якому зазначено, що податковий облік ведеться з метою накопичення даних про валові доходи та валові витрати відповідно до законодавства України і використовується для складання податкової звітності, форма, правила, порядок і термін подання якої визначаються ДПАУ, та при цьому, як зазначено у цьому пункті Положення, зміни в податковому обліку не впливають на фінансовий облік, фінансовий (бухгалтерський) та податковий облік - це різні поняття. Відповідно, недотримання вимог, що пред'являються до оформлення первинного документа в бухгалтерському обліку, не може бути підставою для прийняття рішення про виключення суми зі складу валових витрат та/або податкового кредиту.

Що стосується висновку податкового органу про безпідставне віднесення підприємством до складу валових витрат та податкового кредиту вартості високооктанового палива, придбання якого, на думку податкового органу, не пов'язано з виробничою діяльністю підприємства, суди також обґрунтовано не погодились з даним висновком податкового органу з посиланням на письмові рекомендації виконавця вантажних послуг, що надавалися позивачеві на підставі договору про надання послуг від 22.01.2009, щодо використання пального (бензину) марки А-92 та А-95 під час експлуатації вантажних автомобілів у зв'язку з переобладнанням їх двигунів та експертні висновки про правомірність використання пального марок А-92 та А-95.

А відносно зайвого віднесення до скалу валових витрат виданих підзвітних сум штатним працівникам підприємства на відрядження, суди, враховуючи, що постійним місцем роботи працівників Товариства є офіс позивача та складські приміщення, а також умови укладених контрактів з працівниками, згідно яких передбачено обов'язок працівника здійснювати службові відрядження, та ведення у електронному вигляді записів реєстрації розпорядчих документів на службові відрядження та інше, що не суперечить чинному законодавству, керуючись положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом МФУ від 13.03.1998 № 59, обґрунтовано виходили з того, що доводи податкового органу про неправильне оформлення сказаних робіт як службові відрядження та підтверджувальних документів, що додаються до звітів про використання коштів на відрядження, не відповідають дійсності.

Щодо скасування податкового повідомлення - рішення № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у розмірі 408,00 грн., то в цій частині постанова суду першої інстанції. залишена без змін апеляційним судом, не оскаржена сторонами, відповідає закону і залишається без змін з мотивів, наведених у постанові.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 у справі № 2а/0370/82/11 (14551/11/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко