Справа № 826/7956/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2015 року № 826/7956/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України
третя особа без самостійних вимог:
публічне акціонерне товариство «Київенерго»
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач, Київське відділення АМК України) про:

- визнання протиправними дій Київського відділення АМК України щодо відмови у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно заяви ОСОБА_1 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015);

- зобов'язання відповідача прийняти рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції по заяві ОСОБА_1 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на необґрунтовану відмову Київського відділення АМК України у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ «Київенерго» з підстав неналежності до компетенції відповідача питань щодо розгляду і вирішення справ щодо порушення природнім монополістом законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою суду від 15.05.2015 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі по тексту - ПАТ «Київенерго»).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, виклавши свої доводи у письмовій заяві. залученій до матеріалів справи, в якій зазначив, що оскільки вирішення питання, порушеного позивачем в заяві від 03.03.2015, належить до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, а також Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії, Київським відділенням АМК України правомірно відмовлено ОСОБА_1 у розгляді справи.

Представник ПАТ «Київенерго» у судовому засіданні зазначив про відсутність, на його думку, підстав для задоволення позову, зазначивши при цьому про обґрунтованість твердження представника відповідача про відсутність в останнього повноважень на вирішення питань, порушених у заяві позивача.

З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини 6 статті 71 та частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.03.2015 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яка отримана Київським відділенням АМК України 10.03.2015 та зареєстрована за вх. № 07-14/69-Т. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив: визнати вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ «Київенерго» щодо зловживання монопольним становищем; припинити нарахування ПАТ «Київенерго» нарахування плати за постачання електроенергії споживачу - ОСОБА_1 за тарифами згідно постанови НКРЕ №68 від 26.01.2015 роздрібні тарифи на електроенергію для споживачів (крім населення); зобов'язати ПАТ «Київенерго» усунути порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом перерахування плати за постачання електричної енергії споживачу - ОСОБА_1 за тарифами, які встановлені для населення з моменту укладення Договору про постачання електричної енергії від 06.05.2011, а суму переплати повернути споживачу - ОСОБА_1 з врахуванням індексу інфляції.

Листом від 08.04.2015 №26-01/1077 Київське відділення АМК України повідомило позивача про відмову у розгляді справи у відповідності до пункту 20 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. В обґрунтування такого рішення відповідач з посиланням на приписи пунктів 3, 4, 6 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1059/2011, пункту 4 Положення про державний енергетичний нагляд за режимами споживання електричної і теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2006 №131, зазначив, що порушені позивачем питання не можуть бути вирішені шляхом застосування положень законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки не належить до компетенції органів АМК України.

Вважаючи, що відповідачем було неправомірно відмовлено у розгляді справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимог з урахуванням викладених ним обставин, а також заперечень відповідача та пояснень третьої особи в межах компетенції адміністративного суду щодо даного предмету спору, суд враховує наступне.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закон України «Про захист економічної конкуренції» 11 січня 2001 року №2210-III (далі по тексту - Закон №2210-III).

Відповідно до частин 4, 5 статті 4 Закону №2210-III державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Приписи статті 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26 листопада 1993 року №3659-XII (далі по тексту - Закон №3659-XII) визначають, що Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених.

Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №2210-III у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Положеннями статті 12 Закону №2210-III передбачено, що для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.

Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

З наведеного випливає, що єдиним органом, уповноваженим на розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є Антимонопольний комітет України та його територіальні органи.

Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5 «Про затвердження Тимчасових правил розгляду справ про порушення антимонопольного законодавства України» (далі по тексту - Правила №5) визначають окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та встановлюють порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах і діють до прийняття відповідних актів законодавства.

Пунктом 4 Правил №5 передбачено, що справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у межах компетенції розглядаються органами Комітету:

- Комітетом;

- Постійно діючою адміністративною колегією Комітету;

- тимчасовою адміністративною колегією Комітету;

- державним уповноваженим Комітету;

- адміністративною колегією територіального відділення Комітету.

Відповідно до пункту 5 вказаних Правил адміністративній колегії територіального відділення Комітету підвідомчі справи про порушення у вигляді: зловживання монопольним (домінуючим) становищем, антиконкурентних узгоджених дій, якщо наслідки порушення мають місце на регіональному ринку; недобросовісної конкуренції, якщо заявник і відповідач знаходяться в одному регіоні; антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, крім тих, що підвідомчі Постійно діючій адміністративній колегії Комітету; делегування повноважень органів влади чи органів місцевого самоврядування, крім тих, що підвідомчі Постійно діючій адміністративній колегії Комітету; схилення до порушень, створення умов для вчинення таких порушень чи їх легітимація органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю, крім тих, що підвідомчі Постійно діючій адміністративній колегії Комітету; обмежувальної та дискримінаційної діяльності суб'єктів господарювання, об'єднань, передбаченої частинами першою та другою статті 18, статтями 19, 20 та 21 Закону України «Про захист економічної конкуренції», крім тих, що підвідомчі державному уповноваженому Комітету; неподання, подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню у встановлені головою територіального відділення, адміністративною колегією територіального відділення Комітету чи нормативно-правовими актами строки або подання недостовірної інформації територіальному відділенню; створення перешкод працівникам територіального відділення Комітету в проведенні перевірок, огляду, у вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації; надання рекомендацій суб'єктами господарювання, об'єднаннями, органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю, що схиляють до вчинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції чи сприяють учиненню таких порушень, окрім тих, що підвідомчі Постійно діючій адміністративній колегії Комітету.

Згідно з п.14 Правил №5 органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до абз.1 п.17 Правил №5 заяви про порушення у справах, підвідомчих адміністративній колегії територіального відділення Комітету, подаються до відділення за місцем вчинення порушення або за місцем знаходження відповідача, або за місцем настання наслідків порушення. Заяви про порушення в інших справах подаються до Комітету.

Приписи абзацу 1 пункту 20 Правил №5 визначають, що у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

Наведене положення не містить припису щодо необхідності ухвалення головою відділення вмотивованого рішення про відмову у розгляді справи за умови невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Зазначене положення Правил №5 покладає на суб'єкта владних повноважень виключно обов'язок повідомити заявника про таке рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи позивачу у розгляді справи, відповідач керувався приписами п. 20 Правил №5, наголошуючи при цьому, що питання, порушені в заяві ОСОБА_1, не можуть бути вирішені шляхом застосування положень законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки не належить до компетенції органів Антимонопольного комітету України. Відтак, надавши оцінку доводам ОСОБА_1 про порушення ПАТ «Київенерго» законодавства про захист економічної конкуренції та встановивши відсутність ознак такого порушення, Київське відділення АМК України понад межі своїх повноважень надало позивачу роз'яснення щодо органу, який уповноважений на вирішення порушених позивачем питань.

Надаючи правову оцінку обґрунтуванням відмови відповідача у розгляді справи за заявою ОСОБА_1 від 03.03.2015, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту вказаної заяви випливає, що основною підставою для звернення позивача до органів АМК України стало невірне, на його думку, застосування ПАТ «Київенерго» тарифів на електроенергію щодо ОСОБА_1 як до звичайного споживача, а не як до споживача з числа населення. Наведене, на переконання позивача, свідчить про порушення третьою особою законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки ПАТ «Київенерго» належить до природних монополій.

Однак, в контексті такого твердження позивача судом враховується, що правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначаються Законом України «Про електроенергетику» (далі по тексту - Закон про електроенергетику).

Відповідно до статті 11 Закону про електроенергетику державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, регулює діяльність суб'єктів природних монополій у сфері електроенергетики та господарюючих суб'єктів, які діють на суміжних ринках, а також виконує інші функції відповідно до законодавства.

Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, визначається Законом України «Про природні монополії», іншими законами та нормативно-правовими актами.

Правові, економічні та організаційні засади державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сфері електроенергетики визначаються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписи статті 12 вказаного Закону визначають, що основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, є, зокрема, державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці; сприяння конкуренції у сфері виробництва та постачання електричної енергії; забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством; захист прав споживачів електричної і теплової енергії.

Зі змісту статті 1 Закону про електроенергетику споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю; постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» як Постачальником та ОСОБА_1 як Споживачем було укладено договір про постачання електричної енергії від 06.05.2011 №31896, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача за об'єктами Споживача згідно з умовами Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Відтак, ОСОБА_1 є споживачем енергії та має право на захист своїх прав у порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про електроенергетику».

Аналіз змісту заяви позивача про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ПАТ «Київенерго» в контексті положень Закону про електроенергетику дають підстави для висновку, що остання є, за своєю суттю, скаргою споживача на застосування невірного, на його думку, тарифу на електроенергію з боку постачальника послуг - суб'єкта природної монополії.

Відповідно до підпункту 8 пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, основним завданням НКРЕКП є, зокрема, захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі.

За наведених обставин, надавши оцінку обставинам, що стали підставою для звернення позивача із заявою від 03.03.2015 до Київського відділення АМК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження відповідача про відсутність у нього повноважень на вирішення питань, викладених у вказаній заяві, а відтак, встановивши у межах своїх повноважень відсутність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, голова Київського відділення АМК України правомірно прийняв рішення на підставі пункту 20 Правил №5.

При цьому судом враховується, що обґрунтовуючи відсутність в органів Антимонопольного комітету України компетенції щодо встановлення правомірності застосування постачальниками електроенергії певної категорії тарифів, відповідач невірно послався на Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1059/2011. Даний орган ліквідований згідно Указу Президента України від 27.08.2014 №693/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики», у той час як повноваження щодо, зокрема, захисту прав споживачів товарів (послуг) на ринку природних монополій, передані Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, положення про яку затверджене Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014.

Разом з тим, помилкове визначення відповідачем органу, до якого повинен звернутися позивач для захисту своїх прав, не може свідчити про порушення Київським відділенням АМК України вимог чинного законодавства щодо розгляду заяви, оскільки, як вже було зазначено раніше, приписи Правил №5 взагалі не покладають на відповідача обов'язку надавати такі роз'яснення.

Таким чином підстави для задоволення позовних вимог відсутні у повному обсязі, оскільки встановлення у ході розгляду справи правомірність дій відповідача щодо відмови у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно заяви ОСОБА_1 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015) є підставою для відмови у задоволенні похідної вимоги - зобов'язання Київського відділення АМК України прийняти рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно заяви ОСОБА_1 від 03.03.2015 (вх. №07-14/69-Т від 10.03.2015).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи порушень відповідачами вимог законодавства не виявлено, як і законних підстав для визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання останнього прийняти певне рішення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська