Справа № К/9991/28171/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/28171/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Селидове Донецької області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, про зобов'язання призначити щомісячну страхову виплату та одноразову страхову виплату у зв'язку з втратою працездатності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Селидове Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача призначити йому одноразову страхову допомогу у зв'язку з втратою 70% працездатності і щомісячну страхову виплату втраченого заробітку.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 травня 2010 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2011 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має статус інваліда ІІ групи.

4 лютого 2010 року позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Селидове Донецької області з заявою про призначення йому одноразової страхової допомоги у зв'язку з втратою 70% працездатності та щомісячної страхової виплати втраченого заробітку, проте у задоволенні такої відповідач відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні правові підстави для призначення позивачеві страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV), оскільки захворювання, яке отримав ОСОБА_4 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків, а також з фізичним чи психічним впливом небезпечних або шкідливих умов праці.

За приписами частини 1 статті 2 Закону № 1105-ХІV його дія поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

При цьому застрахованою, у розумінні частини 2 статті 6 Закону № 1105-ХІV є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування.

Водночас, статтею 8 цього Закону встановлено, що обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають: 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту); 2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах; 3) особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно частини 2 статті 13 Закону № 1105-ХІV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Частинами 6 і 7 цієї статті передбачено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 14 Закону № 1105-ХІV до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Аналіз вищезазначених норм Закону № 1105-ХІV дає підстави для висновку, що право на страхову виплату виникає лише у застрахованих осіб, у разі настання страхового випадку, зокрема, захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого, на підставі акту розслідування нещасного випадку або акту розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач не є застрахованою особою у розумінні Закону № 1105-ХІV, при цьому причиною інвалідності та втрати працездатності, згідно висновку МСЕК, є його участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не захворювання, що виникло внаслідок його професійної діяльності.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

За змістом частини 1 статті 1 Закону № 796-ХІІ він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Отже, ОСОБА_4 як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, в порядку Закону № 796-ХІІ, яке він і отримував, що не заперечується сторонами.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач, відмовляючи позивачеві у призначенні страхових виплат, діяв у межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів попередніх інстанцій прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Селидове Донецької області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, про зобов'язання призначити щомісячну страхову виплату та одноразову страхову виплату у зв'язку з втратою працездатності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.