Справа № 183/1166/14 (2а/183/140/14)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/800/10920/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В. , розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила скасувати постанови державного виконавця від 29.11.2013р. у виконавчому провадженні ВП № 40021772 про звернення стягнення на доходи боржника, про витрати на проведення виконавчий дій на суму 14,91 грн. та про виконавчий збір на суму 39,30 грн., а також зобов'язати відповідача повернути виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій у вказаному розмірі, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 250,00 грн.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2014р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015р. скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано постанову Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29.11.2013р. ВП №40021772 протиправною. Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції відшкодувати позивачу виконавчий збір у розмірі 39,30 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не виконали зазначених вимог процесуального закону, зокрема, щодо строку звернення особи до суду із позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Одним із таких спеціальних строків є встановлений в ч. 2 ст. 181 цього Кодексу десятиденний строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби учасниками виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При цьому за приписами ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач із вимогами про скасування постанов державного виконавця від 29.11.2013р. до суду звернулась лише 20.02.2014р., при цьому судами не встановлено початок перебігу вказаного строку звернення до суду, а саме, коли позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав та інтересів, чи пропустила позивач десятиденний строк звернення до суду, якщо так, то чи є поважні підстави для поновлення такого строку. Від встановлення вказаних обставин залежить підхід у застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду.

Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що дана справа розглянута судом першої інстанції з порушенням правил предметної підсудності.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що для встановлення наявності у складу суду належних повноважень для розгляду і вирішення адміністративної справи важливим є правильне визначення її предметної підсудності.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті.

Як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №40021772 з виконання Рішення УПФ України в м. Новомосковську та Нововмосковському районі Дніпропетровської області від 27.07.2013р. № 1920 про стягнення заборгованості з ФО-П ОСОБА_2, а не з виконання рішення суду.

Оскільки по першій інстанції справа була розглянута Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з порушенням правил предметної підсудності, передбачених статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015р.

Справу направити на новий судовий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді