Справа № 826/5256/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/5256/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 червня 2015 року № 826/5256/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Дочірнього підприємства "Ф.Формула"

до

Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про

визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 2 630 316,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Ф.Формула" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 2 630 316,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 неправомірно відмовив позивачу у поверненні надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 2 630 316,00 грн. та не підготував і не подав відповідачу-2 висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету, що призвело до порушення прав підприємства.

У судовому засіданні 23.04.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судове засідання не прибув, своєї позиції щодо позовних вимог суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, з'ясувавши, що немає потреби заслухати свідків та експерта, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із актом звіряння розрахунків платника з бюджетом від 21.01.2015 № 5098-20 у Дочірнього підприємства "Ф.Формула" рахується переплата з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2630316,00 грн.

Крім того, позивач до заяви від 09.02.2015 № 09/02 додав копії платіжних доручень від 17.01.2013 № 100277671, від 20.02.2013 № 100302001, від 25.03.2013 № 100317729, від 26.04.2013 № 100336461, від 23.05.2013 № 100348003, від 26.06.2013 № 100367074, від 23.07.2013 № 100378565, від 22.08.2013 № 100396015, від 26.09.2013 № 100413463, від 24.10.2013 № 100428910, від 08.11.2013 № 100435720, від 20.11.2013 № 100439825, від 25.12.2013 № 100460654 та акт звірки від 21.01.2015 № 5098-20, яким підтверджується факт надмірної сплати Дочірнім підприємством "Ф.Формула" податку на прибуток приватних підприємств.

Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві в листах від 26.01.2015 № 1021/10/26-57-20-04-39, від 24.02.2015 № 2714/10/26-57-20-04-39 зазначила, що позитивне сальдо, яке на даний час обліковується в картці платника виникло в 2014 році за підсумками декларування від’ємного значення по декларації по податку на прибуток за 2013 рік та не підпадає під законодавчо визначені терміни «надміру» або «зайво сплачені» кошти, оскільки потребує документального підтвердження та остаточний висновок щодо повернення коштів буде зроблено після підтвердження нарахувань по декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

Дочірнє підприємство "Ф.Формула", не погоджуючись з такою позицією відповідача-1, звернулось до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 2 630 316,00 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктами 43.1 та 43.3 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Пунктом 43.4 статті 43 податкового кодексу України встановлено, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Згідно з пунктом 43.5 статті 45 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктами 5 та 6 зазначеного Порядку встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Обов'язковим реквізитом заяви є визначення платником податку напрямів перерахування коштів, що повертаються як помилково та/або надміру сплачені: на поточний рахунок платника податку в банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Міндоходів, незалежно від виду бюджету; готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку; готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в банку; поштовим переказом через підприємства поштового зв'язку; для подальших розрахунків у якості авансових платежів (передоплати) або грошової застави: на небюджетний рахунок з обліку коштів забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів - рахунок 3734, відкритий на балансі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві; банківський балансовий рахунок 2603, відкритий для органу Міндоходів у відповідному уповноваженому банку (у разі коли кошти авансових платежів (передоплати), доплати тощо вносилися готівкою).

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже поверненню підлягають грошові кошти, що обліковуються за платником податку як переплата з обов'язкових платежів, за умови подання заяви про повернення коштів на рахунок платника податків у визначений законом строк.

Відповідно до акту № 5098-20 від 21.01.2015 складеного за результатами проведеної звірки розрахунків позивача за період з 01.01.2015 до 21.01.2015 по авансових внескам з податку на прибуток приватних підприємств позитивне сальдо розрахунків складає 2630316,00 грн., яке виникло в наслідок спрямування позивачем відшкодованих сум податку на прибуток в рахунок авансової сплати податку на прибуток підприємств у 2013 році на підставі платіжних доручень: №100277671 від 17.01.2013, №100302001 від 20.02.2013, №100317729 від 22.03.2013, №100336461 від 25.04.2013, №100348003 від 22.05.2013, №100367074 від 26.06.2013, №100378565 від 23.07.2013, №100396015 від 22.08.2013, №100413463 від 26.09.2013, №100428910 від 24.10.2013, №100435720 від 08.11.2013, №100439825 від 20.11.2013, №100460654 від 25.12.2013, №100475987 від 28.01.2014, №100490381 від 24.02.2014.

Листами № 1021/10/26-57-20-04-39 від 26.01.2015 та № 2714/10/26-57-20-04-39 від 24.02.2015 позивача було повідомлено про те, що остаточний висновок щодо повернення коштів буде зроблено після підтвердження нарахування по декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

Підпунктом 9.1.1. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України встановлено, що податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків.

Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з абзацом 4 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Відповідно до абзаців 9, 10 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом. Платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань.

Пунктом 152.9. статті 152 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 152.9.1. пункту 152.9. статті 152 Податкового кодексу України, звітний податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду, крім: виробників сільськогосподарської продукції, визначених статтею 155 цього розділу, для яких річний податковий період починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року.

За результатами 2013 року позивачем задекларовано збитки, що підтверджується відомостями Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік та розрахунком податкових зобов'язань за період, у якому помилку(и).

Таким чином, внаслідок існування зазначених обставин позивач припинив подальшу сплату авансових внесків з податку на прибуток, а звітними податковими періодами згідно вимог абзацу 9 пункту 57.1 статті 57, пункту 152.9 статті 152 Податкового кодексу України, для нього стали, відповідно, квартал, півріччя, три квартали, рік.

З огляду на викладені обставини посилання відповідача в листах № 1021/10/26-57-20-04-39 від 26.01.2015 та № 2714/10/26-57-20-04-39 від 24.02.2015 на те, що остаточний висновок щодо повернення коштів буде зроблено після підтвердження нарахування по декларації з податку на прибуток за 2014 рік є необґрунтованими

Крім того, положеннями чинного законодавства не передбачено можливості відкладення розгляду заяви платника податків про повернення коштів, що обліковуються за платником податку як переплата з обов'язкового платежу.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що за позивачем обліковується надмірна сплата з податку на прибуток підприємств, яка виникла в межах 1095 днів, наявність якої підтверджується актом № 5098-20 від 21.01.2015, для повернення якої позивач подав письмову заяву, вказавши напрям перерахування цих кошті суд дійшов висновку про те, що відповідач за результатами розгляду заяв позивача № 15/01 від 15.01.2015 та № 09/02 від 09.02.2015 мав скласти висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/800/6941/15 від 12.05.2015.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненаданні до органу казначейства висновку про повернення позивачу надмірно сплаченого податку на прибуток у сумі 2 630 316,00 грн.

Поряд з цим, суд не знаходить обґрунтованими заявлені позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми надмірно сплаченого податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 630 316,00 грн, оскільки заявлення таких вимог не є належним способом захисту порушеного права позивача, з огляду на те, що як було встановлено в ході судового розгляду справи, право позивача порушено саме бездіяльністю податкового органу, шляхом не вчинення дій, що передбачені чинним законодавством України, відповідно, поновлення вказаного права слід здійснити шляхом визнання такої бездіяльності неправомірною.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, яка виразилась у ненаданні до органу казначейства висновку про повернення Дочірньому підприємству "Ф.Формула" надміру сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 2 630 316,00 грн.

3.В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов