Справа № 808/6643/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року 12:40Справа № 808/6643/14 ДО/808/369/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Чернової Ж.М.

суддів Дуляницької С.М.,

Киселя Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко О.О.

представників:

позивача: ОСОБА_2

відповідача1: Коваленко І.М.

відповідача2: Муштіної І.Г.

відповідача3: Довбиш В.М.

відповідача4: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_6

до відповідача1: Міністерства внутрішніх справ України

до відповідача2: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

до відповідача3: Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

до відповідача4: Державної казначейської служби України

про: визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення суми грошового забезпечення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2), Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 3), Державної казначейської служби України (відповідач 4), в якому позивач, з врахуванням уточнення, просить: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 29.07.2014 №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України лейтенанта міліції ОСОБА_6; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області за №333 о/с від 05.09.2014 в частині обчислення вислуги років станом на 12.08.2014 та встановлення її на цей день в календарному обчисленні у 5 років та 3 дні, а також в частині оголошення мені наказу МВС України за 1535 о/с від 12.08.2014 щодо звільнення; поновити лейтенанта міліції ОСОБА_6 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 29.07.2014; стягнути з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; стягнути з МВС України в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00грн.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, в обґрунтування позову зазначив, що з 21.08.2012 прийнятий на службу в Слов'янський МВ ГУ МВС України в Донецькій області із присвоєнням спеціального звання старшина міліції. За час служби в органах внутрішніх справ позивачу було присвоєно спеціальне звання лейтенант міліції. Наказом МВС України №1535 о/с від 12.08.2014 позивача звільнено з органів МВС. Проте, до 17.09.2014 виконував свої службові та функціональні зобов'язання. Про існування наказу МВС України №805 від 29.07.2014 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач дізнався лише під час судового розгляду справи. Також зазначив, що після ознайомлення під час судового засідання із висновком службового розслідування йому стало відомо, що відповідно до висновку позивач вчиняв протиправні дії. Пояснив, що жодних дій, про які йде мова у висновку, не вчиняв, а також не вчиняв дій, які дискредитують звання працівника ОВС. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що наказ МВС України №1535о/с від 12.08.2014 «По особовому складу», виданий на підставі наказу МВС України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях», в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників МВС України в Донецькій та Луганській областях, у тому числі і позивача до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що позивач проходив службу в Слов'янському МВ ГУ МВС України в Донецькій області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення у цей період. Таким чином виплата грошового забезпечення працівникам Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом. Оскільки позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області, то поновлювати позивача, у разі прийняття даного рішення, на посаді повинно ГУМВС України в Донецькій області. Зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача2 підтримав позицію відповідача1, заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача3 заперечив проти позовних вимог, та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 4 до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 02.06.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до наступного.

Згідно із наказом ГУ МВС України в Донецькій області №348 від 03.09.2012 позивача 21.08.2012 було прийнято на службу в Слов'янській МВ ГУ МВС України в Донецькій області із присвоєнням спеціального звання старшина міліції. За час служби позивачу присвоєно звання - лейтенант. Згідно з наказом ГУ МВС України в Донецькій області №208 о/с від 15.07.2013, позивача було призначено дільничним інспектором міліції СДІМ Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району), вказану посаду позивач займав по день звільнення.

Як свідчать матеріали справи, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с «По особовому складу», відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу), лейтенанта міліції ОСОБА_6 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області - звільнено. Доказів ознайомлення вчасно з вказаним наказом сторонами по справі не надано. Як зазначено позивачем, 17.09.2014 керівником було оголошено витяг з вказаного наказу.

Також в цій же день, позивач був ознайомлений з наказом ГУМВС України в Донецькій області №333 о/с «По особовому складу» від 05.09.2014, згідно до якого вислуга років станом на 12.08.2014 відносно позивача у календарному обчисленні складає 05 рік 00 місяці 03 дні.

Представником відповідача1 суду було надано висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, датований 29.07.2014.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.37).

Пунктом 36 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_6, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Слов'янського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправними вказані накази в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, останній звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про міліцію» у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, затверджений міністром внутрішніх справ України 29.07.2014.

Вказаним висновком встановлено: що виявлені непоодинокі випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-ІV, що виразилося у невиході окремих працівників Слов'янського МВ (з обслуговування м.Слов'янськ та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області без поважних причин на службу».

Необхідно зазначити, що опитати перелічених працівників, зокрема і ОСОБА_6, із зазначених питань у ході проведення службового розслідування не вдалося через їх відсутність за місцем проходження служби, та відсутність з ним будь-якого зв'язку.

Також, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Відповідачами такі докази суду не надані.

Враховуючи те, що у МВС України на час розгляду даної справи не має матеріалів службової перевірки, оскільки вони направлені до ГПУ, ухвалою про витребування доказів від 10.11.2014 було задоволено клопотання відповідача1 та витребувано від Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Слов'янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області. Прокуратура Харківської області листом №15/1-554-14 від 26.11.2014 (арк.спр.199 т.І) повідомила, що на цей час досудове розслідування триває, матеріали витребуваної службової перевірки долучено до кримінального провадження та вони мають відомості розголошення яких на цей час може негативно вплинути на швидкість, повноту та неупередженість розслідування, органи досудового розслідування не мають можливості їх надати.

Відтак, на підставі ч. 6 ст.71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем 1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а саме невиході без поважних причин на службу. Необхідно зазначити, що висновком не встановлено, в якій саме час позивач був відсутній та не виконував свої службові зобов'язання.

Також, в ході судового розгляду справи, на вимогу суду, сторонами по справі були надані додаткові докази, відповідно до яких вбачається, що позивач здійснював свої професійні обов'язки, що підтверджується наданими позивачем «заключениями по результатам рассмотрения заявлений граждан от 26.07.2014, 14.07.2014, 14.05.2014, 02.05.2014, 28.04.2014, 05.05.2014, 24.04.2014» - мовою оригіналу (арк.спр.114-125 т.ІІ). надана відповідачем 3 довідка, свідчить, що згідно Журналів Єдиного Обліку в період з 12.04.2014 по 31.07.2014 гр.ОСОБА_6 було отримано та виконано матеріали, які підтверджені вищезазначеними висновками. Вказане свідчить, що позивач в цей час виконував свої функціональні зобов'язання, зокрема розглядав заяви громадян.

Матеріали справи та пояснення учасників процесу, зокрема позивача та відповідача 3, свідчать про те, що фактично позивач проходив службу у м.Святогірськ у Святогірському МВМ Слов'янського МВ ГУМВД України в Донецькій області (по обслуговуванню м.Слов'янськ та Слов'янського району) в якості дільничного інспектора міліції СДІМ Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району), а не у м.Слов'янську, як наполягають відповідач1 та відповідач2. Суд звертає увагу, що м.Святогірськ знаходиться у Слов'янському районі Донецької області, тому твердження відповідача1 та відповідача2, про те, що позивач не знаходився на робочому місці в м.Слов'янськ, суд знаходить хибними.

Тобто, жодних доказів на підтвердження факту, встановленому при перевірці, відповідачами не надано. Крім того, як вже зазначалося раніше, судом було вжито всіх необхідних заходів щодо збору доказів, проте ані від відповідачів, ані від ГПУ, ані від прокуратури Харківської області на адресу суду не надходило витребуваних судом копій матеріалів службової перевірки щодо позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відносно ОСОБА_6 жодної кримінальної справи не порушено.

Також представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування щодо здійснення позивачем.

За результатами службового розслідування, МВС України виданий наказ №805 від 29.07.2014, яким притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

В той же час суд зазначає наступне. Частиною 6 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч. 8 ст.14).

Судом встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами зі свого боку, не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не доведено та не надано суду доказів, що позивачем вчинені будь-які вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не підтверджені жодними доказами висновки службового розслідування, не надані докази порушення відносно позивача кримінального справи.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 12.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до вересня 2014 року.

Враховуючи викладені вище факти, суд дійшов висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1535о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Також, визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача3 №15/6443 від 28.05.2015 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 3197,41грн., а середньоденний - 104,83грн.

Відтак, станом на 02.06.2015 з дня видання відповідачем1 наказу про звільнення позивача минуло 307 днів. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 104,83 грн. х 307 днів = 32182,81грн.

З приводу вимоги позивача про визнання незаконним та скасування витягу з наказу №333 о/с від 05.09.2014 відповідача2, суд зазначає, що викладені в цьому наказі дані щодо вислуги років позивача станом на дату видання наказу №1535 від 12.08.2014 не спростовані позивачем, через що, суд доходить висновку, що цей наказ не порушує прав позивача та не встановлює будь-яких обов'язків для нього, а тому підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.

Отже, в частині визнання незаконним та скасування витягу з наказу №333 о/с від 05.09.2014 відповідача2 позов не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача1 моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не доведена суду наявність причин для стягнення такої шкоди, через що суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 7000,00грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, ГУ УМВС України в Донецькій області та Слов'янського міського відділу ГУ УМВС в Донецькій області, Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 29.07.2014 №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України лейтенанта міліції ОСОБА_6.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити лейтенанта міліції ОСОБА_6 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 29.07.2014.

Стягнути з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2014 по 02.06.2015 в розмірі 32182,81 грн. (тридцять дві тисячі сто вісімдесят дві гривні 81 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_6 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині стягнення з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_6 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 3197,41 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя Ж.М. Чернова

Суддя С.М.Дуляницька

Суддя Р.В. Кисіль