Справа № 826/20608/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача Дочірнього підприємства «Електролюкс ЛЛС» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Електролюкс ЛЛС» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Дочірнє підприємство «Електролюкс ЛЛС» звернулися в суд з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.10.2014 року №№2, 2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року №№2 - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства в період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, за результатом якої складено акт № 1081/26-54-22-02-10/34185974 від 29.09.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п.44.1 п.44.6 ст.44, пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 138.2, ст.138, пп.139.1.9, п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 6 437 895,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 та п.200.2 ст.200, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, на суму 1 426 092 грн.; п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на доходи нерезидентів за 2012 рік на суму 128 228,00 грн.; п. 103.9 ст.103 Податкового кодексу України в частині неподання «Розрахунку (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України» (додаток ПН по декларації) при виплаті доходів нерезидентам за 2013 рік на суму 3 473 159 грн..

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16.10.2014 року: 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 907 730,00 грн., в тому числі за основним платежем на 605153,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі на 302 577,00 грн.; 2, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього в сумі 3 025 768,00 грн.

Щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року від 16.10.2014 року № 2 яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього в сумі 3 025 768,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем, як клієнтом, та ТОВ «ФУЛЛ КОНТАКТ МАРКЕТИНГ СЕРВІСЕЗ», як агентством, укладено Договір № 19/12-12 від 19.12.2012, відповідно до умов якого, агентство зобов'язується протягом дії договору, належним чином надавати Клієнту мерчендайзингові послуги, а Клієнт - прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов договору. На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано акти виконаних робіт.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

При цьому формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Проте, жодних доказів на підтвердження реальності та фактичності виконання господарських зобов'язань за укладеним з контрагентом правочином позивачем не надано. Натомість податковим органом належним чином підтверджено правомірність та обґрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № 2.

Щодо клопотання відповідача про затвердження примирення сторін у справі у зв'язку із досягненням сторонами податкового компромісу за податковими зобов'язаннями визначеними податковим повідомленням-рішенням від 16.10.2014 року №2, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Таким чином, законом встановлено, що досягнення податкового компромісу є підставою для примирення сторін, в тому числі під час апеляційного розгляду справи.

Відтак, установленню підлягає факт досягнення сторонами по справі податкового компромісу відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Згідно пункту 1 вказаного підрозділу податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Пунктом 7 вказаного підрозділу передбачено, що процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Таким чином, до податкових зобов'язань з податку на додану вартість, нарахованих оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, може бути застосована процедура податкового компромісу.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Пунктом 2 цього підрозділу передбачено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

На підтвердження досягнення податкового компромісу відповідач надав рішення про погодження процедури застосування податкового компромісу за заявою Дочірнього підприємства «Електролюкс ЛЛС» від 09.04.2015 року №166/15 від 30.03.2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що процедура податкового компромісу була застосована у відповідності до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а фактичне досягнення податкового компромісу підтверджене належними доказами.

Отже, наявні законні передумови для примирення сторін в зазначені частині. Відтак, клопотання відповідача щодо часткового закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку із примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду або ж визнати її нечинною і закрити провадження у справі.

Особливості закриття провадження у справі на стадії апеляційного перегляду визначені статтею 203 Кодексу адміністративного судочинства України. Зі змісту цієї норми слідує, що постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу, зокрема, у випадку, якщо сторони досягли примирення.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши її фактичні обставини, судова колегія не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного її вирішення. Відтак, рішення цього суду є законним і обґрунтованим. Водночас, підстави для закриття в частині провадження у справі виникли після ухвалення постанови місцевого суду. Тому, у відповідності до приведених вище норм, рішення суду першої інстанції підлягає частковому визнанню нечинним, а провадження в цій частинні - закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 113, 157, 160, 194, 197, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Дочірнього підприємства «Електролюкс ЛЛС» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року в частинні відмови в задоволенні вимог позивача Дочірнього підприємства «Електролюкс ЛЛС» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.10.2014 року №2 - визнати нечинною, та закрити провадження в зазначеній частині у зв'язку з примиренням шляхом досягнення податкового компромісу.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 23.06.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.