Справа № 802/457/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/28320/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013

у справі № 802/457/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер»

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року задоволено адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Остер".

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби задоволено повністю; постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову товариству з обмеженою відповідальністю "Остер" відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року і залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року.

Відповідач не надав письмових заперечень на касаційну скаргу, що не перешкоджає її касаційному розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

У зв'язку із неподанням клопотань особами, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку з питань достовірності та повноти нарахування позивачем сум податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ПП "Водолій плюс" за липень - серпень 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на 273327,00 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки №2878/22-02/23103085 від 13.11.2012 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 04.12.2012 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 273327,00 грн. - за основним платежем та на 68332,00 грн. - за штрафними санкціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ПП "Водолій плюс" укладено усні договори поставки борошна та пшениці, на підставі яких ПП "Водолій плюс" відвантажило на склад позивача 12 липня 2010 року, 16 липня 2010 року та 03 серпня 2010 року пшеницю та борошно на загальну суму 1639962,18 грн. На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано: податкові та видаткові накладні.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин до набрання 01.01.2011 чинності Податковим кодексом України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону встановлено, що до складу податкового кредиту підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку, що підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

В касаційній скарзі позивач зазначає, що наданими ним первинними документами підтверджується реальність укладених з контрагентом господарських операцій. Крім того, придбаний товар в подальшому реалізований ТОВ "ВФ "Сервіс-Престиж", ТОВ "Вінницька аграрно-промислова група", ТОВ "Україна 2001", ТОВ "Агропромтехніка", СФГ "Яструб", АП НВП "Візит", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Проте, зазначені доводи колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, доказів на підтвердження оплати придбаного у контрагента товару позивачем не надано, як і не надано жодних доказів на підтвердження його транспортування та зберігання. Щодо доводів позивача про подальшу реалізацію придбаного товару, то судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що з наданих позивачем документів неможливо встановити факт подальшої реалізації товару, придбаного саме у ПП "Водолій плюс".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що здійснені позивачем з контрагентом правочини мали безтоварний характер, фактично не здійснювались, а використовувались для зменшення податкових зобов'язань позивача. А тому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про доведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» залишити без задоволення.

2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі № 802/457/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна