Справа № 2а-6359/11/1270
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/39067/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії та утриматися від вчинення певних дій, визнання незаконним рішення від 28 березня 2011 року № 77 про застосування фінансових санкцій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області, зобов'язати відповідача видати документ про реєстрацію її в якості платника збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та утриматися від вчинення певних дій по взяттю її на облік в органах Пенсійного фонду в якості платника внесків на пенсійне страхування, визнати незаконним рішення відповідача від 28 березня 2011 року № 77 про застосування до неї штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Первомайської міської ради Луганської області 12 вересня 1995 року та є платником єдиного податку.

28 березня 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області на підставі пункту 4 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ винесено рішення № 77 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 170 гривень за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, за лютий 2011 року.

Зазначене рішення було оскаржено ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Пенсійного фонду України. Рішеннями від 28 квітня 2011 року № 3132/09-10 та від 6 липня 2011 року № 13823/09-10 скарги позивача залишені без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач при винесенні рішення про застосування до позивача штрафних санкцій діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VІ.

За змістом частини 3 статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 1058-IV взяття на облік до Пенсійного фонду страхувальників, зазначених у статті 14 цього Закону, здійснюється у такому порядку: для страхувальників, зазначених у пунктах 1-5 статті 14 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», - у порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Доказом взяття на облік в органах Пенсійного фонду України ОСОБА_4 як страховика та набуття нею статусу платника страхових внесків до Пенсійного фонду є її заява, подана до територіального органу Пенсійного фонду України, яка була зареєстрована в установленому законом порядку та наявна в матеріалах справи.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску, серед іншого є роботодавці: фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VІ визначено обов'язок платників єдиного внеску, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Пунктом 3.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 8 жовтня 2010 року № 22-2, зареєстрованого Міністерством юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1014/18309 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страхувальники зобов'язані формувати та подавати до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для них є календарний місяць.

За змістом пункту 4 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на наведені вимоги законодавства та встановлені у справі обставини, а також не заперечення позивачем факту неподання нею звіту до органів Пенсійного фонду з нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за лютий 2011 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були законні підстави для прийняття оспорюваного рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 170 гривень за вказане порушення на підставі пункту 4 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ, оскільки ОСОБА_4 є платником єдиного внеску і відповідно до вимог цього Закону на неї розповсюджується обов'язок щодо своєчасного подання звітності та сплати внеску у встановленому розмірі, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Луганського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії та утриматися від вчинення певних дій, визнання незаконним рішення від 28 березня 2011 року № 77 про застосування фінансових санкцій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.