Справа № 2а-5668/11/0226
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/18367/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року,
встановив:

У грудні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії з урахуванням її підвищення на 350% мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2007 року відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (у редакції до 1 січня 2006 року; далі Закон № 3551-ХІІ) і «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (у редакції до 1 січня 2006 року; далі Закон № 2262-ХІІ), виплативши недоплачені кошти, і в подальшому проводити йому таке нарахування підвищення до пенсії.
Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 липня 2011 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідачів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2007 року по теперішній час відповідно до Законів № 3551-ХІІ і № 2262-ХІІ (у редакції до 1 січня 2006 року). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою та отриманою пенсією, а також обраховувати йому підвищення пенсії з розрахунку 350% мінімальної пенсії за віком відповідно до Законів № 3551-ХІІ і № 2262-ХІІ (у редакції до 1 січня 2006 року) з урахуванням положень статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян з наступним перерахунком її у зв`язку із встановленням більших розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян до закінчення права на таке підвищення пенсії.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 липня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року і залишити в силі постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 липня 2011 року.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин був інвалідом 2 групи та мав відповідний статус, визначений Законом № 3551-XII. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач є інвалідом війни ІІ групи, то відповідно до статті 13 Закону № 3551-ХІІ пенсія йому повинна підвищуватись на 350% мінімальної пенсії за віком.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що відповідач при відмові у здійсненні перерахунку пенсії позивачеві діяв у межах чинного законодавства та наданої йому компетенції, оскільки з 1 січня 2006 року для інвалідів війни 2 групи підвищення до пенсії встановлене у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ (у редакції, чинній до 1 січня 2006 року) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи 200 процентів мінімальної пенсії за віком.
1 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV (далі Закон № 2939-IV), згідно якого частину 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Вказане положення Закону № 2939-IV не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалось.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.