Справа № 826/20469/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Коротких А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2015 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Своїм рішенням суд, зокрема, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві №2406/17-01 від 01 грудня 2014 року; визнав протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві №2407-17-01 від 01 грудня 2014 року; визнав протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01 грудня 2014 року № 2404/26-59-17-01.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у 2011 році здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, у 2012 та 2013 роках - на загальній системі оподаткування.

Відповідачем складено Акт перевірки №1837/17-01/НОМЕР_1 від 11 листопада 2014 року за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки позивача щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого позивачем за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено, що позивачем в порушення п. 36.1 статті 36, п. 49.2 статті 49, пп.49.18.2 п.49.18 статті 49 Податкового кодексу України не надано податкових розрахунків сум доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податку і сум утриманих з них податків за ф. №1-ДФ за І, ІІ, ІІІ, ІV кв. 2012 р. та І, ІІ, ІІІ, ІV кв. 2013 р. (вісім звітних періодів); в порушення п. 176.1 «а» статті 176, п.177.4 статті 177 Податкового кодексу України занижено валовий дохід у 2013 р. на суму 523,37 грн. та завищено валові витрати у 2012 р. на суму 289 572,16 грн., у 2013 р. на 300 024,70 грн. сума податку з доходів фізичних осіб, донарахована за результатами перевірки складає 95 579,48 грн., в тому числі за 2012 р. у сумі 47 038,65 грн., за 2013 р. у сумі 48 540,83 грн.; в порушення пп. 187.1 статті 187, пп.200.1, пп.200.2 статті 200 Податкового кодексу України позивачем не визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість та не сплачено до бюджету у лютому 2012 р. у сумі 15 354,00 грн., квітні 2012 р. у сумі 15 331,00 грн., серпні 2012 р. у сумі 15 473,00 грн., жовтні 2012 р. у сумі 15 621,00 грн., січні 2013 р. у сумі 15 556,00 грн., у квітні 2013 р. у сумі 15 550,00 грн. липні 2013 р. у сумі 15 323,00 грн., жовтні 2013 р. у сумі 15 610,00 грн., за результатами перевірки донараховано податок на додану вартість у сумі 124 018,00 грн.; в порушення п. 1 ч.2 статті 6, п. 4 статті 1, ч. 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачем не визначено та не сплачено до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у 2012 р. у сумі 71 023,7 грн., у 2013 р. у сумі 76 811,87 грн. отже, перевіркою донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 147 835,57 грн.

На підставі Акта перевірки ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято:

податкове повідомлення - рішення від 01 грудня 2014 року №2406/17-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 95 579,48 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 23 894,87 грн.;

податкове повідомлення - рішення від 01 грудня 2014 року №2407-17-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 124 018,00 грн. та застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість у розмірі 31 005,50 грн.;

податкове повідомлення - рішення від 01 грудня 2014 року №2405/17-01, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.

рішення про застосування штрафних санкцій від 01 грудня 2014 року № 2404/26-59-17-01 за порушення п. 1 ч. 2 статті 6, п.4 статті 1, ч.11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне у розмірі 147 835,57 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 10 942,96 грн.

Не погоджуючись з винесеними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Перевіркою встановлено заниження валового доходу в 2013 році на 523,37 грн. в порушення п.176.1 «а» статті176 Податкового Кодексу України.

За результатами перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу встановлено віднесення до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержаним у 2012 та 2013 роках доходом позивача включено витрати на придбання канцтоварів, за надані послуги з прибирання приміщення, експлуатаційні послуги, придбання сантехнічних виробів, ремонту посудомийної машини, послуги хімчистки.

За результатами перевірки встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 590 120,23 грн., в тому числі у 2012 році на суму 300 548,07 грн., у 2013 році на 300 548,07 грн. Оподатковуваний дохід у 2012 році складав 308 901,99 грн., у 2013 році складав 310 570,22 грн.

Сума податку з доходів фізичних осіб, донарахована за результатами перевірки складає 95 579,48 грн., в тому числі у 2012 році - 47 038,65 грн., у 2013 році - 48 540,83 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довіреності від 01 вересня 2011 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 на отримання належних їй грошових коштів від укладених угод з метою їх наступної передачі їй.

Відповідач зазначає, що позивач у періоді, що перевірявся отримав дохід згідно договору оренди №АІD-LE-121-09-005 від 27 квітня 2009 року, укладеного між гр. ОСОБА_4 та Адміністрацією Місії АМР США

Податковий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3 отримував на розрахунковий рахунок кошти, що належать ОСОБА_4 та підлягають оподаткуванню, не передавав їй зазначені кошти, не утримував податок на доходи фізичних осіб і не перераховував його до бюджету, отже такі доходи є доходами позивача.

Відповідно до реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 від 14 лютого 2005 року Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Відповідно до договору оренди №АІD-LE-121-09-005 від 27 квітня 2009 року сторонами погоджено, що усі орендні платежі за цією угодою буде отримувати ОСОБА_3

Позивач у 2012-2013 роках отримував на розрахунковий рахунок кошти, належні ОСОБА_4 від здавання в оренду квартири АДРЕСА_1 за договором оренди, укладеним між ОСОБА_4 та Адміністрацією Місії АМР США.

Відповідно до договору оренди квартири №АІD-LE-121 -09-005 від 27 квітня 2009 року, орендар сплачує орендодавцю орендну плату за об'єкт і вартість експлуатаційних витрат та інших послуг чи робіт з покращення стану об'єкта.

Пунктом В статті 6 договору визначено послуги, що надаються орендодавцем орендарю: опалення, освітлення, холодне та гаряче водопостачання, електроживлення, туалетні зручності, кондиціювання, водовідвід, вивіз сміття, роботу ліфта, охорону, телефон та паркування автомобіля в підземному гаражі.

Позивач помилково відобразив у своїх деклараціях про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 року грошові кошти отримані, за договором оренди №АІD-LE-121-09-005 від 27 квітня 2009 року укладеного від імені та в інтересах довірителя ОСОБА_4

Оскільки дані кошти належать довірителю та не є доходом позивача, останній виявивши дану помилку 16 грудня 2014 року подав відповідачу уточнюючі податкові декларації про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 роки.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній, нематеріальні формах, здійсню вальних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змій капіталу за рахунок його вилучення аЈ розподілу власником).

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Між тим, відповідно до п. 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Доходи фізичних осіб-підприємців отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності оподатковуються за ставкою, визначеною в пункті 167.1. статті 167 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платником податку на додану вартість не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів ( робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.1 статті 177 Податкового Кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 статті 177 ПКУ - об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом ( виручка у грошові та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 292.4 статті 292 ПК, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента). Транзитні кошти, які одержує фізична особа - підприємець від суб'єкта господарювання (довірителя) для виконання договору доручення або агентського договору, не включаються до обсягу доходу такої особи та, відповідно, не враховуються для визначення можливості перебування такої особи на єдиному податку.

Відповідно до п. 50.1. статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пп. 176.1.а статті 176 ПК України, визначено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Щодо донарахованого за результатами перевірки податку на додану вартість.

ФОП ОСОБА_3 в 2011 році, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, отримав обсяг виручки від надання послуг в сумі 303 524,0 грн. і з 1 січня 2012 року перейшов на загальну систему оподаткування.

Відповідачем зроблено висновок, що в порушення п. 183.1 статті 183 ПК України позивач не здійснив реєстрацію платника ПДВ з 01 січня 2012 року та не подав до ДПІ декларації з податку на додану вартість за період з січня 2012 року по грудень 2013 року, чим порушив п.202.1 статті 202 та п. 203.1 статті 203 ПК України.

В порушення пп. 187.1 статті 187, п.200.1, п.200.2 статті 200 ПК України, позивачем не визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість та не сплачено його до бюджету в 2012 році в сумі 61 779 грн., в 2013 році в сумі 62 239 грн.

Крім того, позивач в 2012 та 2013 роках виплачував доходи фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5, яка є платником єдиного податку, за надані послуги з прибирання приміщення згідно угоди №ОН-1 від 27 січня 2012 року і на порушення п.36.1 статті 36, п.49.2 статті.49, пп.49.18.2 п.49.18 статті 49 ПК України не подав до податкового органу податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з нього податку за ф. №1-ДФ за І, II, III, ІV кв. 2012 р. та І, II, III, ІV кв. 2013 р.

Підпунктом 181.1 статті 181 ПК України встановлено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з підпунктом 183.10 статті 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що податковим органом не враховано, що відповідно до частини 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, а отже, суму передбачену підпунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України слід відраховувати лише з моменту перевищення платником податків граничного обсягу виручки, встановленого Указом, тобто, з моменту, коли платник податків припиняє діяльність у межах спрощеної системи оподаткування.

Отже, отримання суми виручки позивачем у період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, яка була оподаткована шляхом сплати єдиного податку, не може бути підставою для виникнення обов'язку позивача зареєструватися платником податку на додану вартість.

З урахуванням наведеного, необґрунтованим вбачається висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 183.1, п. 183.4 статті 183, п. 187.1 статті 187, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Крім того, з аналізу акту перевірки позивача вбачається, що твердження відповідача щодо завищення позивачем валових витрат зроблені на підставі даних податкових декларацій без врахування інших документів, обов'язкових для проведення такої перевірки.

До того ж, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та розрахунків з приводу вищевказаного порушення, як і не вказано конкретних видів господарських операцій, які неправомірно відображено позивачем у податковому обліку.

Відповідно до акта перевірки, перевіркою встановлено заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 590 120,23 грн. в тому числі у 2012 році у сумі 300 548,07 грн., у 2013 році у сумі 300 548,07 грн.

Проте, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що позивачем занижено валовий дохід у 2013 році у сумі 523,37 грн. та відповідно завищено валові витрати у 2012 році на суму 289 572,16 грн. у 2013 році у сумі 300 024 гр.

Таким чином, збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 124 018,00 грн. та застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 31 005,50 грн. податковим повідомленням-рішенням від №2407-17-01, здійснено ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві неправомірно.

Крім того, під час перевірки позивача відповідачем встановлено, що позивачем не подано до податкового органу податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ на суми, виплачені фізичній особі-підприємцю, за 2012 рік та 2013 рік.

За висновками перевіряючих, позивач, як податковий агент, повинен був повідомити про всі виплачені підприємцям суми доходів податковому органу шляхом їх відображення у податковому розрахунку за формою № 1ДФ.

За приписами пункту 176.2 статті 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до підпункту 177.8 статті 177 ПК України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб'єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що, фізична особа, щодо якої позивачем не подано розрахунки форми 1 ДФ, має статус суб'єкта підприємницької діяльності.

Форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. № 1ДФ) та Порядок її заповнення і подання податковими агентами до органу державної податкової служби затверджено наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року № 1020.

Відповідно до норм Порядку № 1020 та Довідника ознак доходів, наведених у додатку до вказаного Порядку, суб'єкт господарювання, незалежно від способу оподаткування одержаних доходів, обліку та звітності, є податковим агентом щодо нарахування, утримання податку при виплаті доходів як найманим працівникам, так й іншим громадянам, в тому числі приватним підприємцям. При закупівлі товарів (робіт, послуг) у інших громадян, які також є суб'єктами підприємництва, такий суб'єкт господарювання є податковим агентом щодо виплачених доходів. При цьому податок на доходи не утримується, якщо фізична особа, у якої закуповуються товари, є приватним підприємцем та підтвердить це копією документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Незалежно від факту утримання чи неутримання податку на доходи фізичних осіб, платник податків, який виплачує дохід іншому підприємцю, зобов'язаний відобразити такий дохід у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1 ДФ № 1020 під ознакою доходу "157" незалежно від того, підлягають оподаткуванню ці виплати або ні.

Таким чином, позивачем безпідставно не подано та не відображено у відповідних податкових розрахунках суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку - ФОП ОСОБА_5, тому відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. на підставі статті 119 ПК України податковим повідомленням-рішенням № 2405/17-01, а тому таке рішення прийнято відповідачем правомірно.

Крім того, відповідач зазначив, що в порушення п.1 ч.2 статті 6, п.4 статті 1, ч. 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачем занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Тому, за результатами перевірки донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 147 835,57 грн. Слід зазначити, що податковим органом не надано доказів правомірності такого донарахування, а саме, визначення зазначених сум, що стали підставою для такого донарахування.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, згідно із п.1 ч.2 статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч.1 статті 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п. 11 статті 8 цього Закону єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Слід зазначити, що податковий орган не наводить будь яких первинних документів чи показників податкового обліку які свідчили б про наявність розбіжностей в обліку позивача стосовно визначення суми, на яку нараховується єдиний внесок за 2012 рік та 2013 рік та підтверджували б наявність факту порушення.

Оскільки відповідачем не доведено порушення позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то донарахування позивачу суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 147 835,57 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 10 942,96 грн., то Рішенням № 2404/26-59-17-01 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що висновок податкового органу про заниження сум податку на доходи фізичних осіб та ПДВ, а також нездійснення нарахування та сплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є не обґрунтованим та документально не підтвердженим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для винесення 01 грудня 2014 року податкового повідомлення-рішення №2406/17-01; податкового повідомлення-рішення №2407-17-01; та Рішення про застосування штрафних санкцій № 2404/26-59-17-01.

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність таких рішень відповідача.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже суд першої інстанції при винесенні постанови було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Старова Н.Е.

Коротких А. Ю.