Справа № 826/163/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05 травня 2015 року 15 год. 30 хв. № 826/163/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунального підприємства "Київський інститут земельних ресурсів", третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до департаменту земельних ресурсів міста Києва (далі - відповідач-1) та комунального підприємства "Київський інститут земельних ресурсів" (далі - відповідач-2), третя особа: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2), про:

- скасування проекту відведення земельної ділянки А-17134 землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка);

- визнання недійсною технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 за вказаною адресою;

- зобов'язання відповідача-1 погодити технічний звіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внести до бази даних міського земельного кадастру інформацію технічного звіту щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі чинять опір та перешкоджають у набутті права власності на земельну ділянку, на якій позивач проживає із 1963 року. Своїми діями відповідачі сприяють незаконному заволодінню ОСОБА_2 частиною земельної ділянки та розробкою проекту відведення на цій земельній ділянці за іншою адресою: АДРЕСА_1.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів допущено ОСОБА_2 (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю, а представник відповідача-1 не визнав та разом із представником третьої особи просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представник відповідача-2 у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 02 березня 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду 05 та 30 березня 2015 року від третьої особи надійшли відповідні письмові докази та заперечення проти позову, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Судом уточнено правильне найменування відповідача-1, яким є департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-1).

Ухвалою суду від 05 травня 2015 року закрито провадження у частині вимог позивача про скасування проекту відведення земельної ділянки А-17134 землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1, а також визнання недійсною технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що вона зверталася до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо оформлення приватизації земельної ділянки, про що свідчать заяви від 17 квітня 2012 року та 11 листопада 2013 року.

Крім того, позивач зверталася до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської ради у зв'язку з незаконним заволодінням третьою особою частиною земельної ділянки та розробкою проекту відведення на цій земельній ділянці, але на іншу людину та за іншою адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2014 року позивач звернулась до відповідача-1 із заявою про інвентаризацію земельної ділянки для подальшої її приватизації.

У червні 2014 року позивач звернулася до Київської міської державної адміністрації з приводу надання їй земельної ділянки у приватну власність, але їй повідомили, що її заяву розглянуто та передано до відповідача-2 для розробки відповідної документації із землеустрою. Зазначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки необхідно проводити з урахування меж, встановлених при розробці проекту землеустрою суміжної ділянки третій особі.

У липні 2014 року виготовлений технічний звіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2. Разом з тим, вказаний технічний звіт не погоджено.

Позивач зазначає, що вона може приватизувати тільки 0,0836 га земельної ділянки, хоча за законом має право приватизувати 0,1 га (на 0,1 га розташований будинок позивача, який є її приватною власністю).

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Механізм оформлення права користування земельними ділянками в місті Києві регламентовано ЗК України та рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 "Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві" (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 186 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів виконавчої влади, зазначених у ч.ч. 2 і 3 цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи виконавчої влади, зазначені в ч.ч. 1-3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (копії такого проекту) безоплатно надати свої висновки про його погодження або відмову в такому погодженні.

Аналогічні за своїм змістом норми містить Тимчасовий порядок, відповідно до п. 3 якого, передача земельних ділянок в оренду або надання їх у постійне користування здійснюється відповідно до рішення Київської міської ради, яке приймається на підставі відповідної документації із землеустрою.

Згідно з ч. 1 п. 5, ч. 1 п. 10 Тимчасового порядку, зацікавлена особа, яка має намір одержати земельну ділянку в користування або у власність, звертається до Київської міської ради через приймальню Київради з земельних питань (крім випадків, встановлених цим Порядком для громадян, які подають клопотання про передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, індивідуального дачного та гаражного будівництва або про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою одержання земельних ділянок для зазначених цілей в оренду) із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється на підставі дозволу на його розроблення або без такого дозволу у разі якщо зацікавленою особою відповідно до законодавства та цього Порядку набуто право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, крім випадку коли право на земельну ділянку підлягає набуттю на конкурентних засадах (земельних торгах).

У разі набуття зацікавленою особою відповідно до законодавства та цього Порядку права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без одержання дозволу Київської міської ради на його розроблення (ч. 13 ст. 6 цього Порядку) такий проект землеустрою розробляється з урахуванням завдання на проектування, виданого Департаментом земельних ресурсів.

Відповідачем-1 надано суду заяви від 19 червня 2014 року, від 20 березня 2014 року, від 06 березня 2014 року, від 10 липня 2014 року, які підписані позивачем, та у яких вона просила: надати розпорядження про встановлення меж в натурі, внести інформацію до бази даних міського кадастру земельної ділянки про надання інформації щодо третьої особи, погодити технічний звіт щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що у вказаних заявах позивач не зверталася до відповідача-1 із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому доводи, викладені у позові є необґрунтованими.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що права позивача на одержання безоплатно у власність земельної ділянки відповідачем-1 не порушено.

Суд звертає увагу, що у позові позивач зазначає, що земельна ділянка належить їй на підставі права власності, оскільки її батьками придбано будинок за адресою: АДРЕСА_2, а її матері надано у користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, для використання під город, ще в 1999 році. У той час, як зазначає третя особа, спірна земельна ділянка належить йому на праві власності з моменту народження (із 02 липня 1939 року).

Враховуючи викладене суд зазначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації права власності, а у разі виникнення спору про право власності, - такий спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки до повноважень адміністративного суду не входить встановлення та набуття права власності на спірне майно.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таки чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин