Справа № 813/4204/14
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів Справа № 876/8497/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника позивача - Сторонянського О.З.,

представника відповідача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області - Матвіїва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року по справі № 813/4204/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, начальника Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області Бобровського Ігоря Богдановича про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сортнасіннєовоч-Львів» (далі - ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів») звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 14 квітня 2014 року № 743-25, прийняту Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Львова), та рішення начальника ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Бобровського І.Б. про опис майна у податкову заставу.

Позов обґрунтовувало посиланням на те, що на момент прийняття податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу у нього не закінчилась процедура оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень, а відповідно в нього було відсутнє узгоджене грошове зобов'язання, що в свою чергу свідчить про протиправність надіслання йому податкової вимоги та здійснення опису майна у податкову заставу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що 08 травня 2014 року вона самостійно сторнувала (анулювала) податкову вимогу від 14 квітня 2014 року № 743-25, відтак, у позивача відсутня заборгованість перед бюджетом, а рішення про опис майна у податкову заставу вважається нечинним, що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги поданої відповідачем апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 03 березня 2014 року № 79/56/13-07-22-10/00492302, складеного за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» з питань правомірності формування сум податкового зобов'язання та податкового кредиту по взаєморозрахунках з контрагентами та їх вплив на формування доходів і витрат за відповідні періоди, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкові повідомлення-рішення від 01 квітня 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток на 16256,78 грн., з яких на 13005,42 грн. за основним платежем та на 3251,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на 18579,17 грн., з яких на 12386,11 грн. за основним платежем та на 6193,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Відповідно до рішення заступника начальника Головного управління Міндоходів у Львівській області від 29 квітня 2014 року № 10213/10/13-01-10-08-05/584 на підставі пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України та пункту 7.3 Положення про порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 25 грудня 2013 року № 848, розгляд згаданих вище скарг позивача продовжено.

14 квітня 2014 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова направлено позивачу податкову вимогу № 743-25, згідно з якою станом на 13 квітня 2014 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 33847,16 грн., у тому числі 13563,17 грн. за платежем податок на прибуток та 20283,99 грн. за платежем податок на додану вартість.

Також начальником ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Бобровським І.Б. відповідно до статті 89 Податкового кодексу України прийнято рішення про опис майна позивача у податкову заставу (наявна в матеріалах справи копія не містить номеру та дати прийняття).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом неправомірно було включено суму визначену у податкових повідомленнях-рішеннях в податковий облік підприємства та визначено її як узгоджену, оскільки щодо таких податкових повідомлень-рішень не закінчено процедуру адміністративного оскарження, а тому визначені ними податкові зобов'язання є неузгодженими, що свідчить про протиправність оскаржуваних вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу та наявність підстав для їх скасування у зв'язку з відсутністю заборгованості.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Виходячи з приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Пунктом 56.17 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.3 цієї ж статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

В свою чергу, згідно з приписами підпункту 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що як право надіслання податкової вимоги про сплату боргу, так і право податкової застави у контролюючого органу виникає лише з моменту несплати платником податків у встановлений строк суми узгодженого грошового зобов'язання, тобто з моменту виникнення у нього податкового боргу.

Як видно з матеріалів справи, у податкову вимогу про сплату боргу від 14 квітня 2014 року № 743-25 відповідачем включено суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, донараховані контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, щодо яких не закінчено процедуру адміністративного оскарження, що вказує на неправомірність включення суми визначеної у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях в податковий облік позивача, та як наслідок визначення її як узгодженої.

Відтак, суд першої інстанції при прийнятті рішення вірно виходив з того, що на момент надіслання позивачу вимоги про сплату боргу та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу у позивача був відсутній податковий борг за узгодженими податковими зобов'язаннями з податку на прибуток та податку на додану вартість, що в свою чергу свідчить про їх протиправність.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо самостійного анулювання оскаржуваної податкової вимоги, до уваги судом не беруться, оскільки виключний перелік підстав для відкликання податкової вимоги передбачений статтею 60 Податкового кодексу України, серед яких, зокрема, є скасування контролюючим органом раніше прийнятої податкової вимоги. Натомість, внесення відповідачем змін до внутрішніх інформаційних баз та видача службового допису не свідчить про скасування такої податкової вимоги, що судом першої інстанції вірно враховано.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року по справі № 813/4204/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 22 червня 2015 року.