Справа № 203/4192/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2015 р. м. Київ К/800/31964/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі № 203/4192/12 за позовом ОСОБА_4 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення 13 сесії 6 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.04.2012 року; зобов'язати Мізяківсько-Хутірську сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути заяву позивача від 23.04.2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням відповідача, позивачу протиправно відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач є власником клубу - нежитлової будівлі № 1-а по вул. Першотравнева в селі Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, на підставі мирової угоди, визнаної ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2009 року у справі №2-1416/09.

23 квітня 2012 року позивач звернувся до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0780 га, розташованої по вул. Першотравневій в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак рішенням 13 сесії 6 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.04.2012 року йому було відмовлено у наданні відповідного дозволу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач звернувся до сільської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, що суперечить її цільовому призначенню з огляду на розташування на ній нежитлової будівлі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка, на якій розташована будівля клубу є власністю територіальної громади села Мізяківські Хутори. При цьому, набувши право власності на нежитлову будівлю клубу правовий режим використання вказаної земельної ділянки, визначено не було, жодних цивільно-правових угод між власником будівлі та власником земельної ділянки, територіальною громадою, укладено не було.

Незважаючи на те, що будівля клубу є нежитловою, позивач звернувся до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0780 га для будівництва і обслуговування саме житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст в тому числі належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як зазначено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскаржуване рішення є правомірним, оскільки власником земельної ділянки на якій знаходиться належна позивачу на праві приватної власності нежитлова будівля є територіальна громада села, перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку на якій розташована будівля, а вимагає окремого договірного регулювання, шляхом укладення відповідних цивільно правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі. Право власності може переходити лише для того цільового призначення, яке мала земельна ділянка під час її приналежності відчужувателю. Позивач звернувся з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування саме житлового будинку, незважаючи на те, що на земельній ділянці розташована нежитлова споруда.

Разом з тим, відповідно до статті 20 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Таким чиним, відповідач наділений повноваженнями змінити цільове призначення земельної ділянки, вирішуючи питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, позивачем зазначено, що будівля розташована на земельній ділянці, площею 1337 кв. м, однак фактично займає площу лише 239 кв. м, а 1098 кв. м земельної ділянки є вільною від забудови., у зв'язку з чим він звернувся із заявою для отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0780 га, тобто на частину ділянки, яка не знаходиться під належним позивачу нежитловим приміщенням.

Однак вказаним твердженням суди не надали належної оцінки та не встановили чи відповідають вони дійсності.

Зокрема, судами не встановлено, яка площа ділянки була закріплена за будівлею клубу на момент отримання позивачем його у власність, так само як і не встановлено яке цільове призначення мала ділянка та чи можливий був її поділ для передачі позивачу саме для будівництва житлового будинку.

Крім того, судами не встановлено з посиланням на які норми законодавства позивачу було відмолено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та чи відповідають ці підстави положенням статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, вказані обставини підлягають дослідженню при новому розгляді справи.

За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)