Справа № 808/1447/13-а
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1447/13-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 року

справа № 808/1447/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства " Запорізький завод феросплавів " до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовує незгодою з висновками відповідача щодо виявленого порушення та такими, що не підтверджені документально та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду була подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 01.01.2013 по 18.01.2013 відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування позивачем від’ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2012 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2012 року, яка виникла за рахунок від’ємного значення з ПДВ, що декларувалось у вересні 2012 року, за результатами якої 18.01.2013 складений Акт.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4б ст. 200 ПК України що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2012 року на загальну суму 3925652,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4б ст. 200 ПК України завищено залишок від’ємного значення податку на додану вартість (рядок 24 Декларації за жовтень 2012 року) на загальну суму 2621617,00 грн.

Висновки перевіряючи ґрунтуються на тому, що позивачем здійснюється декларування податкового кредиту по операціям придбання товарів, послуг, які не включаються до оподаткованих операцій (обсягів продажу готової продукції).

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4б ст. 200 ПК України слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п. 200.4б ст. 200 Податкового Кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом встановлено, що позивачем було подано декларацію з ПДВ за жовтень 2012 року, згідно якої загальний обсяг поставки продукції без ПДВ склав 191491739,00 грн. та було задекларовано податковий кредит на загальну суму 38298347,00 грн.

02.04.2012 між позивачем та ТОВ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” було укладено договір постачання №16, за яким останній зобов’язався поставити руду марганцеву збагачену зі зниженим вмістом фосфору, в асортименті, за якістю і кількістю, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Постачання здійснюється залізничним транспортом – FCA станція Марганець Придніпровської залізниці (Інкотермс-2000).

З метою поставки товару позивачу постачальником на суму поставки виписувались податкові накладні, рахунки-фактури та залізничні накладні. Розрахунок за товар підтверджується платіжними дорученнями, та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

03.09.2012 між позивачем та ПАТ “Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат” було укладено договір купівлі-продажу №Т1101/05, відповідно до якого останній зобов’язався продати марганецьвмісну продукцію, в асортименті, за якістю, цінами, які є звичайними, і в кількості, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Постачання здійснюється: залізничним транспортом – FCA станція Чортомлик Придніпровської залізниці (Інкотермс-2000); автотранспортом – EXW склад ПАТ “ОГЗК”; при поставках залізничним транспортом на адресу ПАТ “НЗФ” - FCA станція Промислова ПАТ “ОГЗК”.

З метою поставки товару позивачу постачальником виписувались податкові накладні, залізничні накладні. Передача придбаного товару здійснювалась за Актами здачі-приймання продукції до платіжних вимог-доручень. Розрахунок підтверджується платіжними дорученнями, та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

15.12.2011 між позивачем та ПАТ “Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат” було укладено договір купівлі-продажу №Т1434/05, відповідно до якого останній зобов’язався продати марганецьвмісну продукцію, в асортименті, за якістю, цінами, які є звичайними, і в кількості, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Постачання здійснюється: залізничним транспортом – FCA станція Чортомлик Придніпровської залізниці (Інкотермс-2000); автотранспортом – EXW склад ПАТ “ОГЗК”; при поставках залізничним транспортом на адресу ПАТ “НЗФ” - FCA станція Промислова ПАТ “ОГЗК”.

З метою поставки товару позивачу постачальником виписувались податкові накладні, залізничні накладні. Передача придбаного товару здійснювалась за Актами здачі-приймання продукції до платіжних вимог-доручень. Розрахунок підтверджується платіжними дорученнями, та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

03.05.2012 між позивачем та ПАТ “ЕВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод” було укладено договір №12/311, відповідно до якого останній зобов’язався поставити та передати у власність позивачу коксову продукцію, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно додатків, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Постачання здійснюється: залізничним транспортом на умовах FCA – залізнична станція відправлення, або СРТ - залізнична станція призначення товару, згідно додатків.

З метою поставки товару позивачу постачальником на суму поставки виписувались податкові накладні, рахунки та залізничні накладні. Передача придбаного товару здійснювалась за Актами по рахункам прийому-передачі товару.

16.05.2012 між позивачем та ПАТ “Авдіївський коксохімічний завод” було укладено договір поставки №488/12Сб, відповідно до якого останній зобов’язався поставити та передати у власність позивачу продукцію коксохімічного виробництва, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Витрати на перевезення товару покладаються на покупця. Постачання здійснюється залізничним транспортом на умовах FCA – залізнична станція Авдіївка Донецької залізничної дороги (Інкотермс-2000).

З метою поставки товару позивачу постачальником на суму поставки виписувались податкові накладні, рахунки-фактури та залізничні накладні.

12.03.2012 між позивачем та ТОВ “Істек” було укладено договір №324 на поставку продукції коксової, відповідно до якого останній зобов’язався поставити позивачу продукцію власного виробництва, в асортименті та за цінами, згідно специфікацій та додаткових угод, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість.

З метою поставки товару позивачу постачальником на суму поставки виписувались податкові накладні, рахунки на оплату та залізничні накладні.

15.05.2012 між позивачем та ПАТ “Запоріжкокс” було укладено договір поставки №1111, відповідно до якого останній зобов’язався поставити та передати у власність позивачу продукцію коксохімічного виробництва, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно специфікацій в, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Постачання здійснюється на умовах – EXW склад ПАО “Запоріжкокс” (ст. Південна) (Інкотермс-2000).

З метою поставки товару позивачу постачальником на суму поставки виписувались податкові накладні, рахунки-фактури та складалися внутрішньозаводські залізодорожні накладні.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ПАТ “Запоріжкокс”, що підтверджується платіжними дорученнями, та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

В матеріалах справи податкові накладні, рахунки-фактури, оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з зазначеними контрагентами.

Придбана позивачем продукція (сировина, матеріали) використовувались позивачем у власній господарській діяльності, а саме для виробництва феросплавної продукції, яка в подальшому реалізувалась позивачем контрагентам-покупцям.

01.04.1992 позивачем було укладено договір №3/552 на користування електричною енергією, за яким ДАЕК “Запоріжжяобленерго” відпускало електричну енергію позивачу. Наданими позивачем банківськими виписками, платіжними дорученнями підтверджується факт сплати позивачем у вересні-жовтні 2012 року коштів за спожиту електричну енергію.

Судом встановлено, що електрична енергія, яка придбавалась, використовувалась для забезпечення потреб виробництва феросплавної продукції.

Визначення собівартості продукції та встановлення збитків від здійснення продажу продукції на підставі документів фінансової звітності та бухгалтерських документів, наданих підприємством, не передбачено чинним податковим законодавством.

Збитковість господарської діяльності підприємства відповідачем не доведено.

Складові виробничих витрат платника податку, та фінансові результати його господарської діяльності в окремих періодах не впливають на питання правильності формування сум податкового кредиту з ПДВ в попередніх періодах та відповідно на правильність декларування сум ПДВ до бюджетного відшкодування в наступних, оскільки податкове законодавство та, зокрема, Податковий кодекс України не ставить право платника податку на податковий кредит та отримання бюджетного відшкодування з ПДВ в залежність від фінансового результату продажу продукції в окремому періоді.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включається будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компетенцією вартості товарів/послуг.

Таким чином, база оподаткування ПДВ операцій з поставки товарів (послуг) не залежить від вартості придбання матеріальних цінностей і визначається тільки з договірної вартості.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що всі придбані позивачем сировина, матеріали та послуги були використані в господарській діяльності підприємства – для виробництва феросплавної продукції, яка в подальшому реалізується підприємством за ціною, яка включає ПДВ. Виробництво феросплавної продукції з метою її продажу та з метою отримання доходу в грошовій формі є господарською діяльністю та в повній мірі відповідає визначенню господарської діяльності.

Таким чином є вірними висновки суду, що позивач відповідно до норм чинного законодавства відносив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які були сплачені в зв’язку із придбанням товарів (послуг) для потреб власної господарської діяльності, організації та забезпечення виробництва продукції у жовтні 2012 року.

Податковий кодекс України не передбачає умов, згідно з яких платник податків може відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ в залежності від фінансового результату відповідного податкового періоду, чи в залежності від собівартості продукції та отриманого доходу від реалізації продукції у звітному періоді.

Щодо посилання відповідач на те, що позивачем продаж феросплавної продукції здійснено за ціною, нижчою ніж собівартість його виготовлення. Проте чинним законодавством не передбачено обов'язковості визначення бази оподаткування ПДВ, виходячи з собівартості товару.

В свою чергу відповідачем не надано доказів та не визначено у акті перевірки, що реалізація продукції позивачем здійснювалась за цінами, які не відповідають звичайним відповідачем не зазначено та протилежного не доведено.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги, а доводи, які викладені в апеляційній скарзі, спростовуються дослідженими по справі доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 23 червня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак