Справа № 822/1077/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2015 р. м. Київ К/800/62955/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І., Малиніна В.В. (доповідач), Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області (далі-позивач) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі-відповідач) про стягнення надміру виплаченої пенсії в розмірі 22734 грн. 76 коп. за період з 23 вересня 2010 року по 30 вересня 2013 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що пенсія відповідачу призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості (довідки № 554 від 26 серпня 2010 про заробітну плату).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області посилається на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим просить їх рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

До Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_4, в якому вона просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини 4 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися судами в процесі її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі Хмельницької області. 13 вересня 2010 року відповідач подала заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по віку і надано довідку про трудовий стаж №604 від 23 вересня 2010 року та довідку про заробітну плату №554 від 26 серпня 2010 року, яка видана Віньковецьким районним трудовим архівом за період з 1953 року по 1992 рік.

12 вересня 1013 року позивачем була проведена перевірка достовірності документів про стаж і заробітну плату, в результаті якої виявлено розбіжності між довідкою №604 від 23 вересня 2010 року виданої районним трудовим архівом та стажовою книгою. Також суми в довідці про заробіток №554 від 26 серпня 2010 року не співпадають з відомостями нарахування заробітної плати. Районним трудовим архівом видано нові довідки про стаж №599 від 12 вересня 2013 року та про зарплату №601 від 12 вересня 2013 року.

За результатами перевірок позивачем зроблено висновок про переплату пенсії ОСОБА_4 за період з 23 вересня 2010 року по 30 вересня 2013 року в сумі 22734 грн. 76 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що позивачем не доведено зловживання відповідача правом на перерахунок пенсії та її вину у переплаті пенсії на 22734 грн. 76 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що довідки №604 від 23 вересня 2010 року та №554 від 26 серпня 2010 року з самого початку містили недостовірну інформацію стосовно реального трудового стажу та нарахування заробітної плати відповідачу. Розбіжності в довідці про трудовий стаж та страховою книгою (а саме за 1975 рік встановлений мінімум становить 150 л/д, за 1978 рік записи взагалі відсутні, за 1979-1986 роки розбіжності у кількості відпрацьованих людоднів за рік та у сумі нараховано грошей за рік), а також в сумах заробітної плати, зазначені у вказаній довідці, порівняно з її реальним розміром (суми у довідці про заробіток виданої районним трудовим архівом взагалі не співпадають з відомостями нарахування заробітної плати), було виявлено шляхом надання довідки архівною установою, сформованою на підставі первинних документів.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази підробки документів, що слугували підставою для призначення та перерахунку пенсії відповідачу.

Отже, будь - якого зловживання з боку відповідача та подання недостовірних даних позивачем не виявлено, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача надміру виплаченої пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено наявність зловживань або повідомлення недостовірної інформації з боку відповідача, що призвело до призначення та виплати їй пенсії без законних на те підстав.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 50 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) органам Пенсійного фонду надано право на звернення до суду з позовами про стягнення пенсій, виплачених надміру, внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в органів Пенсійного фонду відсутні передбачені законом повноваження звертатись до адміністративного суду з позовами до фізичних осіб, які не є пенсіонерами, про стягнення безпідставно отриманих ними коштів, оскільки, такі вимоги є вимогами про відшкодування шкоди і відносяться до компетенції судів цивільної юрисдикції

Відтак, між даними особами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплачених сум пенсії, що регулюються цивільним законодавством, а тому повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 157, 220-1, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз'яснити Управлінню Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В.Малинін

В.І.Бутенко

В.В.Швець