Справа № 809/1932/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа № 809/1932/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Боршовського Т.І.

суддів: Гундяка В.Д.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: Міністерства закордонних справ України

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИЛА:

13.05.2015 ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства закордонних справ України (надалі відповідач), в якому просив суд: визнати дії радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4, з питань посвідчення довіреності, ОСОБА_5 протиправними; визнати довіреність громадянки ОСОБА_5, посвідчену радником з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4, нечинною в Україні.

Ухвалою суду від 15 травня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Міністерства закордонних справ України про визнання довіреності громадянки ОСОБА_5, посвідченої радником з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4, нечинною в Україні.

Поданий позов мотивований тим, що радник консульства України ОСОБА_4 не мав права підпису довіреності, яка завіряється печаткою консульства. Також позивач вказує на те, що до даної довіреності не додана заява про реєстрацію довіреності у Єдиному державному реєстрі довіреностей на території України, передбачена додатком № 1 до Положення про Єдиний реєстр довіреностей, яка мала бути також завірена та прошнурована разом з довіреністю. Окрім цього, позивач вважає, що при видачі довіреності консулом не вчинено наступних дій: не перевірено в державному реєстрі Державної міграційної служби чи ОСОБА_5 зареєстрована на території України, оскільки згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року ОСОБА_5 визнана безвісно відсутньою; не перевірено реєстраційний номер облікової картки платника податку ОСОБА_5 для її ідентифікації; не перевірено чи перебуває ОСОБА_5 в розшуку СБУ, прокуратури, МВС, ДМС, органів юстиції; не перевірено термін дії закордонного паспорта ОСОБА_5, термін дії якого закінчився, що передбачено Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, яке затверджене спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних прав України № 142/5/310 від 27.12.2004 року. Однак консульським працівником відповідача вимог вказаного Положення дотримано не було, а тому його дії не можуть вважатися правомірними.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяви, підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову від 29.05.2015 року (вх. № 5141 від 08.06.2015 року). Зокрема, відповідач посилаючись на положення статей 5, 70 Віденської конвенції про консульські зносини, пункт 1.2 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, статтю 2 Консульського статуту України, затвердженого указом Президента України від 02.04.1994 року № 127/94, посадову інструкцію ОСОБА_4, вважає, що вказаний консульський працівник посольства України у Великобританії, був повноважним вчиняти консульські дії, в тому числі нотаріальні дії по посвідченню довіреностей. Також відповідач вказав на те, що згідно пункту 2.2 Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 року № 111/5, обовязок щодо реєстрації довіреностей, в тому числі й посвідчених консульським працівниками, в Єдиному реєстрі довіреностей, покладено на довірителя, і такі дії не входять до компетенції консульської посадової особи. Окрім цього, відповідач зазначив про те, що ОСОБА_4 вчинено всі дії, передбачені Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, зокрема, встановлено за паспортом громадянина України для виїзду за кордон особу ОСОБА_5 та обсяг її дієздатності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте на адресу суду 16.05.2015 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У вказаному клопотанні просив суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та виходив з наступних мотивів.

Як встановлено судом зі змісту поданої позивачем копії довіреності від 30.09.2014 року, листа посольства України у Сполученому королівстві Великої Британії і Північної Ірландії № 6124/КВ/71-570-462 від 27.04.2015 року, наказу Міністерства закордонних справ України № 1165-ос від 12.06.2012 року, посадової інструкції радника ОСОБА_4, затвердженої надзвичайним і Повноважним послом України у Сполученому королівстві Великої Британії і Північної Ірландії 28.01.2014 року, радником з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 було посвідчено довіреність, видану ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон АК278679, виданий 28.12.2004 року), громадянину України ОСОБА_6 на представництво її інтересів та вчинення дій, в тому числі на ведення судових справ в усіх судових інстанціях України. Вказана довіреність, згідно її змісту, підписана ОСОБА_5 в присутності вказаного радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4, особу якої встановлено, обсяг дієздатності перевірено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій.

Позивач вважає, що такі дій радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 є протиправними, виходячи з наступних міркувань:

1) радник консульства України ОСОБА_4 не мав права підпису довіреності, яка завіряється печаткою консульства;

2) до даної довіреності додається заява про реєстрацію довіреності у Єдиному державному реєстрі довіреностей на території України, яка має бути долучена до довіреності та відповідним чином завірена;

3) для видачі консульством даної довіреності в додатку із заявою про реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі на території України, консул згідно Закону України Про нотаріат, Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, яке затверджене спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних прав України № 142/5/310 від 27.12.2004 року, мав вчинити певні дії, а саме: перевірити в держаному реєстрі міграційної служби України чи зареєстрована ОСОБА_5 на території України; з метою ідентифікації особи перевірити реєстраційний номер облікової картки платника податку ОСОБА_5; перевірити чи перебуває ОСОБА_5 в розшуку СБУ, прокуратури, МВС, ДМС, органів юстиції, оскільки згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року ОСОБА_5 визнана безвісно відсутньою та є боржником в декількох виконавчих провадженнях; перевірити термін дії закордонного паспорту ОСОБА_5

Щодо твердження позивача, що радник з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 не мав права на нотаріальне посвідчення довіреності від 30.09.2014 року, то суд вказує наступне.

Відповідно до приписів статті 70 Віденської конвенції про консульські зносини, виконання консульських функцій може здійснюватися дипломатичними представництвами.

Згідно з абзацом 5 частини 1 статті 1 Закону України Про нотаріат, вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 38 Закону України Про нотаріат, консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні.

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України Про нотаріат, порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 2 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 2 квітня 1994 року N 127/94 (надалі Консульський статут України), консульська посадова особа - будь-яка особа, включаючи главу консульської установи, якій доручено виконання консульських функцій (генеральний консул, консул, віце-консул, консульський агент і секретар консульської установи), а також особа, прикомандирована до консульської установи для підготовки до служби в консульських установах (стажист).

Відповідно до статті 3 Консульського статуту України, консульські установи здійснюють свою діяльність відповідно до цього Статуту, законодавства України, міжнародних договорів України та міжнародних звичаїв.

Статтею 15 Консульського статуту України передбачено, що консул виконує покладені на нього функцій особисто або доручає їх виконання іншій консульській посадовій особі.

Згідно з статтею 44 Консульського статуту України, консул вчиняє нотаріальні дії, передбачені законодавством України. Порядок вчинення нотаріальних дій консулом визначається Законом України "Про нотаріат", цим Статутом, Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій консулом, яке затверджується Міністерством юстиції України і Міністерством закордонних справ України, а також іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 47 Консульського статуту України, нотаріальні дії вчинюються в день пред'явлення всіх необхідних для цього документів, сплати консульського збору і відшкодування фактичних витрат.

Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджене наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 р. N 142/5/310 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 р. за N 1649/10248 (надалі - Положення), визначає порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України (пункт 1.1 розділу 1 Положення).

Згідно з пунктом 1.2 розділу 1 Положення, вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб (далі - консул), які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України.

В матеріалах адміністративної справи міститься належним чином засвідчена копія посадової інструкції радника ОСОБА_4, яка затверджена Надзвичайним і Повноваженим Послом України у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії (а.с.54-55).

Абзацом 12 вищевказаної посадової інструкції передбачено, що радник ОСОБА_4 вчиняє нотаріальні дії, проводить реєстрацію актів громадського стану. Також відповідачем подано суду належним чином засвідчену копію наказу Міністерства закордонних справ України від 12.06.2012 року № 1165-ос про переведення ОСОБА_4 з 24.06.2012 року з посади радника по посаді заступника начальника відділу громадянства Департаменту консульської служби МЗС України на посаду радника з консульських питань Посольства України в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії на час довготермінового відрядження. Жодних доказів того, що станом на 30.09.2014 року ОСОБА_4 не перебував на посаді радника з консульських питань Посольства України в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії або був позбавлений права на вчинення нотаріальних дій суду не подано. Відповідач в запереченні проти позову та його представник в судовому засіданні підтвердили вказане посадове становище ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд дійшов висновку про те, що радник з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 мав право на вчинення нотаріальних дії, в тому числі й щодо посвідчення довіреностей, а тому доводи позивача в цій частині змісту позовних вимог є необгрунтованими.

Щодо твердження позивача про те, що консульським працівником відповідача до довіреності від 30.09.2014 року не додано заяви про реєстрацію довіреності у Єдиному державному реєстрі довіреностей на території України, яка має бути долучена до довіреності та відповідним чином завірена, то суд зазначає наступне.

Порядок реєстрації довіреностей передбачений Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2006 р. N 111/5, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2006 р. за N 1378/13252 (надалі - Положенням про Єдиний реєстр довіреностей).

Пунктом 2.2. Положення про Єдиний реєстр довіреностей передбачено, що реєстрація довіреностей (їх дублікатів), посвідчених посадовими, службовими особами, перерахованими в частині 3 статті 245 Цивільного кодексу України, статтях 37 - 38 Закону України "Про нотаріат", а також відомості про припинення їх дії, здійснюється в Єдиному реєстрі за заявою довірителя про реєстрацію таких довіреностей. Заява про реєстрацію зазначених довіреностей надається Реєстратору безпосередньо довірителем. У разі неможливості подачі заяви на реєстрацію довіреності безпосередньо довірителем підпис довірителя на такій заяві повинен бути засвідчений підписом та печаткою особи, яка посвідчила довіреність.

Відповідно до приписів пункту 2.15 розділу 2 Положення, усі нотаріальні дії, учинені консулами, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту реєстрації її в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаних норм, реєстрація довіреності в Єдиному державному реєстрі довіреностей вчиняється безпосередньо довірителем, а не консульською посадовою особою.

Як вбачається з поданої відповідачем належним чином засвідченої копії листа Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії, за підписом радника посольства ОСОБА_4, - відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 27 квітня 2015 року № 6124КВ/71-570-462, ОСОБА_4 пояснив, що ним було проінформовано ОСОБА_5 про необхідність оформлення заяв про реєстрацію довіреностей в Єдиному державному реєстрі довіреностей, однак остання не заявила бажання на отримання заяви на реєстрацію довіреності від 30.09.2014 року, виданої ОСОБА_6 В той же час, суд зазначає про те, що ні Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, ні Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України не передбачено обовязку консульської посадової особи, яка вчиняє нотаріальну дію по посвідченню довіреності, щодо обовязкової видачі заяви довірителю про реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей, за небажання цієї особи на її отримання.

Також суд зазначає, що внесення відомостей до Єдиного реєстру довіреностей відповідних довіреностей не було обовязком радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 при вчиненні консульських дій по нотаріальному посвідченню довіреності, а тому вищевказані доводи позивача в обґрунтування визнання дій ОСОБА_4 протиправними, є необґрунтованими.

Щодо твердження позивача про те, що консульським працівником посольства України у Великобританії ОСОБА_4 при вчиненні консульських дій по нотаріальному посвідченню довіреності від 30.09.2014 року не було вчинено дій, які передбачено Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, то суд зазначає наступне.

Пунктами 2.1-2.2 Положення передбачено, що нотаріальні дії вчинюються в день пред'явлення всіх необхідних для цього документів, сплати консульського збору і відшкодування фактичних витрат. Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні дипломатичного представництва та консульської установи. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості вчинюваних нотаріальних дій, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах території діяльності дипломатичного представництва або консульської установи, у межах консульського округу.

Відповідно до приписів пункту 2.3 розділу 2 Положення, при вчиненні нотаріальних дій консул встановлює особу учасників цивільних правовідносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина. Відомості про документ (його реквізити), на підставі якого встановлюється особа, уносяться консулом до реєстру для реєстрації нотаріальних дій.

Як встановлено судом зі змісту листа Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії, за підписом радника посольства ОСОБА_4М № 6124КВ/71-570-462 від 27.04.2015 року, скерованого Міністерству закордонних справ України в звязку зі розглядом скарги ОСОБА_2, копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_5 Іванівни АК 278679 (а.с. 57), при оформленні довіреностей від 30 вересня 2014 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий ОСОБА_5 28.12.2004 року з терміном дії до 28 грудня 2014 року, не був прострочений. Тобто довіреність була видана на підставі представленого консульському представнику паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого ОСОБА_5, чинного на час звернення про вчинення нотаріальної дії, який згідно вимог пункту 2.3 розділу 2 Положення був допустимим доказом, в підтвердження особи заявника.

Щодо доводів позивача про те, що консульським працівником внаслідок не вчинення, на виконання вимог Закону України Про нотаріат, Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, дій по направленню запитів щодо встановлення особи ОСОБА_5, не було враховано рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.2010 року, яким ОСОБА_5 визнана безвісно відсутньою, що вплинуло на правомірність оскарженої дії, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 44 Закону України Про нотаріат під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Вказані вимоги також закріплені в пункті 2.4 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України.

За змістом підпункту 3.1.3. пункту 3.1 Положення, при посвідченні правочинів консул з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат"), виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Якщо в консула є підстави вважати, що хтось з учасників правочину страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, що істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо, а відомостей про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною немає, консул відкладає вчинення правочину і з'ясовує, чи є рішення суду про визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною, яке набрало законної сили. Якщо таке рішення судом не виносилось, консул повідомляє про своє припущення одну з осіб чи один з органів, указаних у статті 237 Цивільного процесуального кодексу України, які можуть звернутись до суду із заявою про визнання цієї особи недієздатною або обмежено дієздатною. У своєму листі консул пропонує повідомити його про прийняте рішення. Залежно від прийнятого цією особою чи органом рішення консул або вчиняє нотаріальну дію, або зупиняє вчинення нотаріальної дії до розгляду справи в суді.

В даному випадку, з системного аналізу норм статей 36, 37, 39, 41, 43-45 Цивільного кодексу України, суд констатує, що факт визнання судом фізичної особи безвісно відсутньою, не позбавляє та не обмежує цивільної дієздатності такої особи, в тому числі її права на вчинення правочинів, видачу довіреностей, а лише спрямований на правове врегулювання правовідносин щодо управління майном такої особи на час визнання її безвісно відсутньою.

З огляду на вищевказане, твердження позивача щодо обовязку консульської посадової особи для ідентифікації особи заявника здійснити ряд заходів щодо перевірки інформації про розшук заявниці в правоохоронних органах, перевірка реєстраційного номеру облікової картки платника податків та достовірності реєстрації заявниці, є безпідставним, оскільки не передбачені ні вимогами Закону України Про нотаріат, ні Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України.

Також за змістом поданої суду довіреності від 30.09.2014 року, листа Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії № 6124КВ/71-570-462 від 27.04.2015 року, консульські нотаріальні дії по посвідченню вказаної довіреності вчинені в приміщенні дипломатичного представництва України в Великобританії, за що стягнуто 42 фунти стерлінгів консульського збору, зареєстровані в реєстрі за № 570/4-1488. Жодних доказів протилежного суду відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не подано.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про правомірність дій радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 щодо посвідчення довіреності, виданої ОСОБА_5 фізичній особі ОСОБА_6, від 30.09.2014 року за № 570/4-1488.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вказане завдання адміністративного судочинства реалізується відповідно до частини 1 статті 6 зазначеного Кодексу наданням кожній особі права в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином з комплексного аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, вбачається, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин здійснюється адміністративним судом лише в разі порушення таких прав порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, виходячи з принципу змагальності в адміністративному процесі, саме на позивача при зверненні до суду покладається обовязок доведення факту порушення субєктом владних повноважень його прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах. В той же час, відповідач - суб'єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, матеріалів справи, позивачем не наведено, які саме його права, свободи чи інтереси порушено оскарженою дією посадової особи відповідача, та не подано суду відповідно до норми частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України жодних доказів в обгрунтування факту їх порушення.

Більше того, суд вказує на те, що Верховний Суд України в постанові від 24.02.2015 року № 21-34а15 у справі за позовом фізичної особи до управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, зробив висновок про те, що зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства України, право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В даній справі, ОСОБА_2 оспорив дії радника з консульських питань посольства України у Великобританії ОСОБА_4 щодо посвідчення довіреності, виданої ОСОБА_5 фізичній особі ОСОБА_6, від 30.09.2014 року, тобто індивідуальні дії, вчинені стосовно конкретних фізичних осіб. Такі індивідуальні дії породжують права й обовязки тільки щодо тих субєктів, яких вони стосуються.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача (окрім осіб, вказаних в довіреності), прав чи обовязків у звязку із оскаржуваними діями, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку в задоволенні даного адміністративного позову належить відмовити.

За таких умов, оскільки в даній справі не залучались свідки та не проводились судові експертизи, то відсутні судові витрати, які підлягають розподілу судом відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_1

Постанова складена в повному обсязі 22.06.2015.