Справа № 2а-2712/10/1970
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/57111/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом Контрольно-ревізійного управління в Тернопільській області до Підволочиського районного відділу Головного управління Міністерства надзвичайних справ в Тернопільській області, треті особи - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків ЧАЕС, Головне управління Міністерства надзвичайних справ України в Тернопільській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Контрольно-ревізійне управління в Тернопільській області звернулось до суду з позовом до Підволочиського районного відділу Головного управління Міністерства надзвичайних справ в Тернопільській області, треті особи - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків ЧАЕС, Головне управління Міністерства надзвичайних справ України в Тернопільській області про стягнення в дохід державного бюджету коштів у розмірі 26 494,75 грн.

Позовні вимоги мотивовано відсутністю факту добровільного виконання пункту 2 вимоги від 12.04.2010 №19-28-13-14/158 щодо зобов'язання відповідача вжити заходів по відшкодуванню незаконно виплаченої заробітної плати позаштатним працівника у розмірі 26 494,75 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція у Тернопільській області як правонаступник Контрольно-ревізійного управління в Тернопільській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Контрольно-ревізійним управлінням у Тернопільській області проведено ревізію використання бюджетних коштів, виділених для забезпечення діяльності сил цивільного захисту населення в Підволочинському відділі Головного управління Міністерства надзвичайних справ в Тернопільській області за період з 01.01.2008 по 01.01.2010, за результатами якої складено акт ревізії від 26.03.2010 №28-22/12.

Ревізією встановлено порушення вимог пункту 20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 в частині проведення нарахування та виплати п'ятьом працівникам, які обслуговували склади цивільної оборони, що знаходяться в м. Скалат, заробітної плати у січні-березні 2008 року у розмірі 26 494,75 грн.

На підставі акту ревізії від 26.03.2010 №28-22/12 позивачем сформовано та на адресу відповідача надіслано вимогу від 12.04.2010 №19-28-13-14/158 про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни, пунктом 2 якої відповідача зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування незаконно виплаченої заробітної плати позаштатним працівникам та перерахувати в дохід державного бюджету кошти в сумі 26 949,75 грн.

У зв'язку з відсутністю факту виконання пункту 2 вимоги у добровільному порядку, Контрольно-ревізійне управління звернулось до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності факту вчинення відповідачем порушень фінансової дисципліни у зв'язку з виплатою у січні-березні 2008 року заробітної плати працівникам, зазначеним в акті ревізії від 26.03.2010 №28-22/12.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що наказом ГУ МНСУ в Тернопільській області від 29.09.2005 №767 «Про оперативне підпорядкування складів майна ЦО 2-ї групи» фінансування складів ЦО 2-ї групи передано районним відділам, на території обслуговування яких знаходяться склади, зокрема, до Підволочиського РВ ГУ МНС України в Тернопільській області передано склади цивільної оборони, що знаходяться в м. Скалат та п'ять одиниць посад (завідуючий складом одна посада, сторож чотири посади).

Наказом ГУ МНСУ в Тернопільській області від 10.01.2008 №3 «Про скорочення працівників складів майна ЦО 2-ї групи» проведено скорочення штатних посад працівників складів майна ЦО 2-ї групи з 01.01.2008.

На підставі наказу від 10.01.2008 №3, 16 - 17 січня 2010 року письмовим повідомленням попереджено про наступне вивільнення п'ятьох працівників, посади яких скорочено.

Наказом (по особовому складу) ГУ МНСУ в Тернопільській області від 17.03.2010 №32 згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 17.03.2008 звільнено п'ятьох працівників складу майна цивільної оборони 2-ї групи, що знаходяться в м.Скалат та виплачено належну їм компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу.

Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому слід зазначити, що розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає дотримання певних гарантій для працівника.

Так, за загальним правилом встановленим частиною першою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При припиненні трудового договору з підстави, зазначеної пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що Наказом ГУ МНСУ в Тернопільській області від 10.01.2008 №3 «Про скорочення працівників складів майна ЦО 2-ї групи» проведено скорочення штатних посад працівників складів майна ЦО 2-ї групи з 01.01.2008.

На підставі наказу від 10.01.2008 №3, 16 - 17 січня 2010 року письмовим повідомленням попереджено про наступне вивільнення п'ятьох працівників, посади яких скорочено.

Наказом (по особовому складу) ГУ МНСУ в Тернопільській області від 17.03.2010 №32 згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 17.03.2008 звільнено п'ятьох працівників складу майна цивільної оборони 2-ї групи, що знаходяться в м.Скалат та виплачено належну їм компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу.

Колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій в частині помилковості висновків органу державного фінансового контролю щодо безпідставності отримання працівниками заробітної плати у період, починаючи з 10.01.2008, оскільки трудовий договір із вказаними особами розірвано 17.03.2010, у той час як видання 10.01.2008 наказу про скорочення чисельності працівників є лише обставиною, яка свідчить про зміни в організації виробництва та праці підприємства.

Враховуючи викладене, зважаючи на необґрунтованість вимоги від 12.04.2010 №19-28-13-14/158 у відповідній частині, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Тернопільській області відхилити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: