Справа № 2а-280/10(6а/216/58/14)
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 рокусправа № 2а-280/10(6а/216/58/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 15.05.2014р. у справі №2а-280/10(6а/216/58/14) про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо перерахування пенсії та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник, позивач) звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, виданого у справі за позовом ОСОБА_1 про:

- визнання дій посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України у Центрально-Міського району м.Кривого Рога (далі по тексту - відповідач, пенсійний орган), які відмовили перерахувати позивачу пенсію, як особі, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 28 червня 1996 р. - 13 липня 1997 р., як інваліду III групи у розмірі - 6 мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду II групи у розмірі - 8 мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів) згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними, та такими, що обмежують конституційні права позивача;

- задоволення позову та поновлення прав позивача щодо отримання додаткової та основної пенсії згідно ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - основна пенсія -з 28 червня 1996 р. - 13 липня 1997 р., як інваліду Ш групи у розмірі - 6 мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду II групи у розмірі - 8 мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів), додаткова пенсія - з 28 червня 1996р. - 13 липня 1997 р., як інваліду III групи у розмірі -50% мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду II групи у розмірі - 75 %мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів);

- визнання, що посадові особи Управління Пенсійного Фонду України у Центрально-Міського району м.Кривого Рога порушили Конституцію України, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо нарахування мені основної та додаткової пенсії, згідно ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи» звузили конституційні права позивача, що призвело до погіршення його здоров'я та втрати грошових виплат з 28 червня 1996 р. - 13 липня 1997 р., як інваліду III групи у розмірі - 6 мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду II групи у розмірі - 8 мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів);

- зобов'язання відповідача сплатити позивачу гроші за неотриманні основної та додаткової пенсії на користь позивача згідно ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі основна пенсія - з 28 червня 1996 р. - 13 липня 1997 р., як інваліду III групи у розмірі - 6 мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду ІІ групи у розмірі - 8 мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів), додаткова пенсія -з 28 червня 1996 р. - 13 липня 1997 р., як інваліду III групи у розмірі -50% мінімальних пенсій за віком, з 13 липня 1997 р., як інваліду ІІ групи у розмірі -75% мінімальних пенсій за віком (прожиткових мінімумів)

Ухвалою суду першої інстанції у задоволені заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. При цьому суд зазначив, про необґрунтованість заяви, оскільки відсутні поважні причини, з яких стягувач пропустив визначений законом строк.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи ухвалу, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини видачі та отримання виконавчого документу, невірно застосував норми права.

Відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 04 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу щодо перерахунку пенсії позивачу; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу провести перерахунок позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 з розрахунку державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року по 18 листопада 2009 року, з урахуванням сум, що ним отримані. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 04 червня 2010 року скасовано та ухвалено нову постанову, відповідно до якої визнано неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до вимог ст. 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18 листопада 2008 року та зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії позивачу згідно вимог ст. 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком для додаткової пенсії та 8 мінімальних пенсій за віком для основної пенсії з урахуванням різниці, яка була фактично виплачена з 18 листопада 2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.04.2012 року рішення суду апеляційної інстанції від 22 лютого 2011 року залишено без змін.

Як свідчать матеріали справи, копію постанови Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 04 червня 2010 року позивач отримав 30.06.2010р. (а.с.82).

З матеріалів справи також вбачається, що постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року та виконавчий лист по справі отримано представником позивача 31.05.2011 року.

18.12.2013 року позивач, отримавши повторно виконавчий лист, направив його до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, проте державний виконавець 31.01.2014 року повернув виконавчий лист з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відповідно до ч.4 ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст.258 КАС України визначено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копії документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (поточна редакція Закону) виконавчі документи, видані на підставі судових рішень, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його винесення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкриття виконавчого провадження у зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання

За приписами ч.2 статті 261 КАС України заява про поновлення пропущеного строку подається до адміністративного суду, який видав виконавчий лист, або до адміністративного суду за місцем виконання.

Згідно з ч.1 ст.261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту заяви позивача про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання вбачається, що позивач направив виконавчий лист у справі № 2-а/280/10 до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області 30.03.2013 року. При цьому, позивач не зазначив ані причин, ані обставин, з урахуванням яких він не звертався до суду за видачею виконавчого листа по справі, чому він не звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області з вже отриманим виконавчим листом.

Тобто на обґрунтування поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання позивачем не надано доказів та пояснень щодо поважності причин пропуску цього строку. За відсутності пояснень та доказів на підтвердження підстав поновлення строку суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволені заяви.

При цьому в апеляційній скарзі позивач зазначає, що у виконавчому листі з незрозумілих йому підстав вказано, що постанова суду набрала законної сили 03.05.2012р., а не 22.02.2011р, а строк пред'явлення вказано до 03.05.2013р., хоча за приписами Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документу до виконання - три роки.

Таким чином, позивач фактично зазначає про свої зауваження до змісту виконавчого листа, хоча це питання слід вирішувати в порядку ст.259 КАС України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, підстав для скасування судового рішення не вбачається. Суд об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи та прийняв рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,199,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 15.05.2014р. у справі №2а-280/10(6а/216/58/14) залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 15.05.2014р. у справі №2а-280/10(6а/216/58/14) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскарженою згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна