Справа № 241/905/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. м.Київ К/800/18497/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Стрелець Т.Г.,

Цуркан М.І.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю прокурора - Гудименко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Донецької області на постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі за позовом Прокурора Першотравневого району до Ялтинської селищної ради Першотравневого району Донецької області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року прокурор Першотравневого району звернувся до суду з позовом до Ялтинської селищної ради Першотравневого району Донецької області, в якому просив визнати противоправними та скасувати рішення відповідача від 30 червня 2004 року № 21/40 стосовно надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0228 га ОСОБА_2 під будівництво елінгу для зберігання плавзасобів із земель комунальної власності в АДРЕСА_1, та від 19 серпня 2004 року № 22/22 щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,0228 га громадянину ОСОБА_2 під будівництво елінгу для зберігання плавзасобів в АДРЕСА_1 в оренду строком на 49 років.

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, заступник прокурора Донецької області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Прокурором оскаржуються рішення Ялтинської селищної ради від 30 червня 2004 року № 21/40, яким надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0228 га громадянину ОСОБА_2 під будівництво елінга для зберігання плавзасобів із земель комунальної власності в АДРЕСА_1, та рішення Ялтинської селищної ради від 19 серпня 2004 року № 22/22 затверджено ОСОБА_2 проект відводу земельної ділянки площею 0,0228 га під будівництво елінга для зберігання плавзасобів в АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0228 га під будівництво елінгу для зберігання плавзасобів в АДРЕСА_1 в оренду строком на 49 років.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, земельна ділянка, відносно якої розроблявся проект відведення та яка була передана ОСОБА_2 в оренду для індивідуального гаражного будівництва, віднесена до земель рекреаційного призначення, фактично знаходиться в 100 метровій зоні від урізу води, входить до прибережної захисної смуги, а тому оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог діючого законодавства України - ч.ч.1, 5 ст.88, ч.1 ст.90 Водного кодексу України, ч.ч.1, 2 ст.61 Земельного кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 35, 48 Закону України «Про охорону земель», відповідачем не розроблялися проекти відведення земельних ділянок щодо встановлення прибережних захисних смуг, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не пройшов державної експертизи, як того вимагає ч.3 ст.186 Земельного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили із того, що Ялтинською селищною радою не розроблявся та не затверджувався проект землеустрою щодо відведення прибережної захисної смуги на території Ялтинської селищної ради в межах населених пунктів. За відсутності встановлених меж прибережної захисної смуги, порушення або перетин таких меж є неможливим. Без визначення лінії прибережної захисної смуги (винесення в натурі) та встановлення, де починається захисна смуга, а де закінчується, неможливо констатувати порушення встановлених вимог законодавства. За висновками судів діюче законодавство України не містить прямої заборони на будівництво елінгу у прибережних захисних смугах уздовж моря. Також зазначено, що оскільки проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки затверджений Першотравневим районним відділом земельних ресурсів, то проводити державну експертизу землевпорядної документації не потрібно.

Колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанції по суті справи є передчасними, зробленими без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, рішення судів не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо їх законності та обґрунтованості.

Згідно ч.1 ст.58 ЗК України, ст.4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст.59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до ч.4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Крім того, відповідно до ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст.60-62 ЗК України та ст.ст.1, 88-90 ВК України.

Відповідно до ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно ст.61 ЗК України, ст.89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

Крім цього, згідно положень ч.4 ст.88 ВК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Відповідно до п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486. Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Судами не надано оцінки правомірності дій та оскаржуваних рішень відповідача з урахуванням вищевказаних положень норм законодавства, не встановлювалось та не досліджувалось питання щодо визначення орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», висновки судів про законність рішень ради про надання в оренду земельної ділянки з посиланням на відсутність встановлених меж прибережної захисної смуги не відповідають фактичним обставинам, не ґрунтується на законі і є безпідставними.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, в тому числі з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, а також правових висновків, викладених у постановах судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-14сц14, судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-206цс14, судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-52цс15.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді