Справа № 2а-3621/10/1970
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. м. Київ К/800/20056/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: зобов'язати Міністерство фінансів України виділити і списати кошти в сумі 211586 грн 6 коп. на рахунок Державного казначейства України для виплати їй недоплаченої заробітної плати; зобов'язати Державне казначейство України перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації України для виплати їй 211586 грн 6 коп., недоплаченої заробітної плати; зобов'язати Державну судову адміністрацію України перерахувати на рахунок апеляційного суду Тернопільської області для виплати їй коштів в сумі 211586 грн 6 коп.; зобов'язати апеляційний суд Тернопільської області нарахувати та виплатити на її користь кошти в сумі 211586 грн 6 коп. недоплаченої заробітної плати з утриманням прибуткового податку та всіх інших обов'язкових платежів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області з березня 2003 року і за період з 1 червня 2005 року по 30 вересня 2010 року її заробітна плата обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2006-2010 роки.

Крім того, позивач отримувала надбавку за вислугу років, обчислену від посадового окладу.

Відповідно до частини другої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» встановлено, що з 1 червня 2005 року посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів», яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року, затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати. Зокрема, згідно з додатком 6 до постанови посадовий оклад судді місцевого загального суду становить 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», яка набрала законної сили з 27 грудня 2005 року, передбачено, що розміри посадових окладів суддів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 постанову Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 доповнено пунктом 4-1, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Ця постанова набрала законної сили 17 січня 2006 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт 4-1 постанови від 3 вересня 2005 року №865.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За правилами частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року була обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати набрання нею законної сили) до 1 січня 2012 року (дати втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну), а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року - з 19 серпня 2009 року (дати набрання нею законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати її скасування постановою Вищого адміністративного суду України.

Вирішуючи спір щодо перерахунку заробітної плати, суди наведеного нормативно-правового регулювання не врахували.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862) (в редакції Закону від 15 грудня 1992 року) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 20 років - 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон N 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертої статті 44 Закону №2862-XII від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону №2862-XII. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункту 61 розділу II Закону №107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Водночас пунктом 22 постанови №865 установлено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад 25 років - 40 відсотків.

Таким чином, Закон №2862-XII і постанова №865 по-різному врегульовують питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Проаналізувавши наведені норми права та виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку, що в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років слід застосовувати положення Закону №2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову №865.

Отже, позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню, а саме з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд апеляційної інстанції не врахував зазначеного.

Враховуючи заявлені позовні вимоги та те, що в силу частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до статті 227 вказаного Кодексу направити дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб