Справа № 2а-542/11/1522
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м.Київ К/800/1574/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Стрелець Т.Г.,

Цуркан М.І.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю:

прокурора - Гудименко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представників третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Підприємство з іноземними інвестиціями «Білла-Україна», за участю Прокуратури Приморського району м.Одеси, про визнання незаконними рішень виконавчого комітету,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 25 червня 2012 року, просили визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 30 вересня 2004 року №557, а також п.п.10, 11, 12 додатку до рішення виконкому від 14 червня 2007 року №585 в частині надання ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 грошової винагороди у розмірі 714000 грн. і надання приватного будинку із земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що оскаржувані рішення відповідача порушують їх право власності на житловий будинок та користування земельною ділянкою, право на житло та право вибору місця проживання, оскільки згоди на знесення будинку та на будівництво торгівельного комплексу ПП «Білла-Україна» не надавали, грошової винагороди у розмірі 714000 грн. або приватного будинку із земельною ділянкою не отримували.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскаржувані рішення відповідача є законними, прийнятими в межах повноважень та у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять судові рішення скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи у судовому засіданні просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, позивача та представників третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивачами оскаржуються рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30 вересня 2004 року №557 «Про заходи щодо здійснення комплексної реконструкції кварталу в межах АДРЕСА_1», яким вирішено здійснити реконструкцію кварталу в межах АДРЕСА_1, що зайнятий одноповерховими жилими будинками; делеговано функції замовника з реконструкції зазначеного кварталу ПП «Білла-Україна»; визначено ПП «Білла-Україна» забудовником вказаного кварталу; Одеському міському управлінню земельних ресурсів доручено внести на розгляд міської ради питання щодо вилучення для громадських потреб земельних ділянок, розташованих в межах реконструкції кварталу і надано ПП «Білла-Україна» дозвіл на проектування забудови торгівельного центру на вказаній земельній ділянці; зобов'язано ПП «Білла-Україна» до початку проектування об'єкту вирішити майнові питання з власниками житлових будинків та землекористувачами, що мешкають в межах кварталу реконструкції, та передбачити у проекті забудови витрати, пов'язані з наданням громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно мешкають у цих будинках, за встановленими нормами квартир в будинках державного або громадського житлового фонду, та виплату власникам жилих будинків вартості будинків, будівель та споруд, що зносяться.

Також оскаржується рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 червня 2007 року №585 «Про надання дозволу підприємству з 100% іноземними інвестиціями ПП «Білла-Україна» на подальше проектування та будівництво торговельного центру за адресою: АДРЕСА_2», яким надано дозвіл ПП «Білла-Україна» на подальше проектування та будівництво торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_2 після оформлення документів на землекористування згідно з чинним законодавством; зобов'язано ПІІ «Білла-Україна» до початку будівництва торговельного центру здійснити відселення громадян, що проживають у жилих будинках №№ 12, 14, 16, 20, 22 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до чинного законодавства з наданням іншого благоустроєного житла, згідно з додатком 1, яким є Список громадян, що підлягають відселенню з жилих будинків, у п.п.10, 11, 12 якого передбачено надання ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, займають жилу площу 29,9 кв.м. по АДРЕСА_1, грошової винагороди 714000 грн., жилого приміщення - приватного будинку з земельною ділянкою.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва, до яких (в редакції закону на час винесення оскаржуваних рішень) належать: власні (самоврядні) повноваження: організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення; виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об'єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності; розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об'єктів на відповідній території; залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об'єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування; визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; координація на відповідній території діяльності суб'єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів; надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності; делеговані повноваження: прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством; організація роботи, пов'язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів; організація охорони, реставрації та використання пам'яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників; вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про планування і забудову територій» (Закон №1699-ІІІ), в редакції що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень виконкому, планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Відповідно до ст.23 Закону № 1699-ІІІ забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування. Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Знесення існуючих будинків і споруд, зелених насаджень а також відшкодування збитків власникам (користувачам) будинків, споруд, земельних ділянок здійснюються у встановленому законом порядку.

Статтею 24 Закону № 1699-ІІІ передбачено, що забудовник повинен отримати від виконавчого органу влади дозвіл на будівництво об'єкту містобудування на підставі документу про згоду власника на забудову ділянки.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про основи містобудування», в редакції що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень виконкому, право на забудову (будівництво) полягає у можливості користувача земельної ділянки на здійснення на ній у порядку, встановленому законом, будівництва об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 149 Земельного кодексу України, в редакції що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень виконкому, передбачено, що земельні ділянки, надані в постійне користування з земель державної і комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних потреб по рішенню органів місцевого самоврядування. Порядок погодження питань, пов'язаних з вилученням (викупом) земельних ділянок визначено статтею 151 ЗК України, згідно з якою юридичні особи, зацікавлені в вилученні земельної ділянки погоджують умови вилучення з власником ділянки та користувачем, а у разі відмови мають право на оскарження до суду відмови в погодженні вилучення земельної ділянки.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано відзначено, що відмова позивачів у погодженні місця розташування об'єкта, щодо якого вирішується питання про вилучення земельної ділянки та примусове припинення права на земельну ділянку була визнана недійсною на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 14 травня 2007 року у справі №2-690/2007 за позовом ПП «Білла-Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання недійсною відмови у погодженні місця розташування об'єкта, щодо якого вирішується питання про вилучення земельної ділянки та примусове припинення права на земельну ділянку, про виселення з наданням іншого житла. Вказаним рішенням припинено право постійного користування позивачів 18/25 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 у зв'язку з її вилученням для містобудівних, громадських потреб, виселено позивачів із частини будинку по АДРЕСА_1, що підлягає зносу з вилученням земельної ділянки для містобудівних, громадських потреб, під комплексу реконструкцію квартал АДРЕСА_1 з будуванням торгівельного комплексу, з наданням ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 у власність будинку АДРЕСА_3, розташованого на земельній ділянці розміром 5454 м.кв.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2011 року за результатами перегляду в апеляційному порядку за скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 залишено без змін постанову Київського районного суду м.Одеси від 23 січня 2007 року у справі № 2-а-197/07/1512 про відмову у задоволенні адміністративного позову про визнання недійсним та скасування рішення від 30 вересня 2004 року №557 про заходи щодо здійснення комплексної реконструкції кварталу в межах АДРЕСА_1 про надання дозволу підприємству ПП «Білла-Україна» на подальше проектування та будівництво торгівельного центру з зобов'язанням вирішення майнових питань та земельних питань з власниками жилих будинків та землекористувачами, що мешкають у межах кварталу забудови, з наданням квартир та виплати вартості будинків, що зносяться.

Вказаними рішеннями встановлено, що оскаржуваним рішенням виконкому від 30 вересня 2004 року №557 не були порушені жодні норми законодавства, не були порушені права позивача та апелянтів, в зв'язку з чим підстав для визнання його нечинним та його скасування немає.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів юридичної чи фізичної особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувані рішення відповідача від 30 вересня 2004 року №557 та від 14 червня 2007 року №585 є законними, прийнятими в межах повноважень і у встановленому законом порядку, їх прийняття до порушень або обмежень прав та законних інтересів позивачів не призвело.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді