Справа № 811/2588/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/54617/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Знам'янського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом Знам'янського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Знам'янський міськрайонний центр зайнятості в Кіровоградській області (далі - Знам'янський МРЦЗ в Кіровоградській області) пред'явив позов до ОСОБА_4 про стягнення з неї коштів, витрачених на надання соціальних послуг в розмірі 358,48 грн..

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Знам'янський МРЦЗ в Кіровоградській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що в березні 2013 року відповідач звернулась до Знам'янського МРЦЗ в Кіровоградській області із заявою про надання статусу безробітного без виплати допомоги по безробіттю та просила направити її на навчання з 22 березня 2013 року за фахом «Продавець продовольчих товарів».

21 березня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 00004 про направлення ОСОБА_4 на перепідготовку під конкретне замовлення роботодавця в Кіровоградський професійний ліцей сфери послуг за професією продавець продовольчих товарів зі строком навчання з 22 березня 2013 року до 03 вересня 2013 року.

3 22 березня 2013 року ОСОБА_4 зараховано до складу навчальної групи №д-110.

Згідно табелів відвідування занять за березень та квітень 2013 року відповідач була присутня на навчанні лише один раз.

Із довідки № 133 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу I-V рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад вбачається, що ОСОБА_4 з 25 березня 2013 року по 03 квітня 2013 року хворіла.

Із виписки з медичної картки № 3932 ОСОБА_5, неповнолітнього сина позивача, якого вона виховує сама, вбачається, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з 03 квітня 2013 року по 08 квітня 2013 року.

Згідно довідки від 28 травня 2013 року, ОСОБА_4 перебувала на лікарняному по догляду за дитиною з 03 квітня 2009 року по 29 квітня 2013 року і перебувала із сином разом в лікарні.

30 квітня 2013 року позивач була присутня на похованні свого рідного дядька, що підтверджується довідкою Знам'янською другою селищною радою та копією свідоцтва про смерть.

Відповідач неодноразово повідомляла викладачу ОСОБА_6 та директору ліцею про причини, через які не могла відвідувати навчання.

Наказом ДНЗ «Кіровоградський професійних ліцей сфери послуг» від 07 травня 2013 року №9 «В-СНН» відповідача відраховано з 07 травня 2013 року зі складу слухачів, які навчаються за професією «Продавець продовольчих товарів».

19 вересня 2013 року відповідач направила навчальному закладу заяву із зазначенням того, що вона неодноразово зверталась до викладача ОСОБА_6 та директора ліцею та повідомляла про підстави пропуску занять, також вона надала довідки в підтвердження поважності причин пропуску навчання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не відвідувала навчання з поважних причин, а тому підстави для задоволення позову та стягнення з позивача коштів відсутні.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ «Про зайнятість населення» (Закон № 803-ХІІ, чинний на час виникнення спірних відносин) безробітними є працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно частини другої статті 7 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Закон № 1533-ІІІ) професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях, належать до соціальних послуг.

Відповідно до абзацу шостого частини першої статті 19 Закону України «Про зайнятість населення» державна служба зайнятості організовує при потребі професійну підготовку і перепідготовку громадян у системі служби зайнятості або направляє їх до інших навчальних закладів, що ведуть підготовку та перепідготовку працівників, сприяє підприємствам у розвиткові та визначенні змісту курсів навчання й перенавчання.

Частиною другою статті 24 цього ж Закону передбачено, що професійна підготовка, підвищення кваліфікації і перепідготовка громадян організовується державною службою зайнятості за її направленням у навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях згідно з укладеними договорами або у спеціально створених для цього навчальних закладах державної служби зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно абзацу другого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пункту 28 Порядку надання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 308 (Порядок № 308), у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією ( спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 308 однією з поважних причин припинення професійного навчання вважається хвороба безробітного, що має медичні протипоказання щодо продовження навчання, що підтверджено відповідними документами.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, відповідач припинила навчання у зв'язку із хворобою, тобто з поважної причини.

Крім того колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що санкція статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає відповідальність за припинення навчання без поважної причини, а не за невчасне неподання підтверджуючих цю причину документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для застосовування відповідальності, встановленої статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки відповідач припинила навчання з поважної причини.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Знам'янського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: