Справа № 804/16547/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
при секретарі Новченко Є.Ю.
представника позивача Солопова М.О, Опірської М.Ю.,
представника відповідача Донцова Є.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ємаркет Україна» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -
В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити із викладених у ньому підстав.
Відповідач - Державна податкова інспекція у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проти позову запечечував, подав до суду письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи (т. 2 а.с. 145-146). Представник відповідача суду пояснив, що витрати ТОВ «Ємаркет Україна», пов'язані з отриманням послуг з реклами та маркетингових послуг є загальновиробничими витратами, які відносяться на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Оскільки, витрати на придбання вказаних послуг не враховувались при формуванні підприємством собівартості власних послуг та акумульовувались на рахунку 92 «Адміністративні витрати», це призвело до декларування
збитків на суму 48348701,00 грн., що за своєю економічною сутністю не дозволяє підприємству встановити рівень очікуваної економічної вигоди (прибутковості) при формуванні продажної вартості власних послуг, тим самим свідчить про відсутність мети одержання прибутку взагалі, тоді як саме мета одержання прибутку є однією із основних ознак господарської діяльності платника податків у розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. З урахуванням наведеного просять у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
Як свідчить з матеріалів справи, підставою для таких висновків ДПІ слугували встановлені в ході перевірки обставини, що витрати на придбання рекламних та маркетингових послуг не враховувались ТОВ «Ємаркет Україна» при формуванні собівартості власних послуг (акумульовані на рахунку 92 «Адміністративні витрати»), що призвело до відображення в рядку 06 «інші витрати» декларацій з податку на прибуток приватних підприємств за 2012 - 2013 роки завищення сум витрат в розмірі 48348701,00 грн. та неправомірного завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на вказану суму.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Як встановлено в ході розгляду справи, господарська діяльність позивача полягає у наданні фізичним та юридичним особам доступу до загальновідомого в Україні веб - сайту для розміщення ними оголошень щодо придбання та продажу товарів на сайті slondo.ua, щодо якого ТОВ «Ємаркет Україна» має ліцензію.
З метою збільшення попиту та популяризації своїх послуг позивач здійснював придбання рекламних та маркетингових послуг у контрагентів. Суть наданих послуг полягає у просуванні та рекламуванні продукту Позивача: його веб-сайтів www.slando.ua та www.emarket.ua серед користувачів Інтернет.
З матеріалів справи свідчить, що спірні суми валових витрат в розмірі 48348701,00 грн., сформовані позивачем по взаємовідносинам з ТОВ "Акі Онлайн", ТОВ "Аукро Україна", ТОВ "Геміус Україна", ТОВ "Гугл", ТОВ "Джубл", ТОВ "Едлайн", ТОВ "Інтелектуальні віртуальні системи", ТОВ "КП-ТВ", ТОВ "Метеопрог", ТОВ "Перший Інтернет Сейлс Хаус", ТОВ "Смарт Медіа", ТОВ "Сравні Україна", ТОВ "Сьогодні мультимедіа", ТОВ "УАПРОМ", ТОВ "Уа Футбол", ТОВ "Фортеця 2011", які здійснювали розміщення рекламних матеріалів (рекламних банерів, інформаційних матеріалів, постерів, внутрішніх сторінок порталу emarket.ua) на інформаційних ресурсах, зокрема, на сайті online.ua; надавали маркетингові послуги та консультування щодо просування послуг, що надаються Позивачем, а саме консультування з питань медійної реклами протягом 2012 - 2013 років.
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків витрат та податкового кредиту за спірний період за вказаними господарськими взаємовідносинами визначений приписами Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до норм п. 134.1 ст. 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток <…>, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, <…> на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, <…>".
Положеннями п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до абз. г) п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу: "до складу інших витрат включаються: <…> витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: <…> г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів".
Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: "витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, <…> витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку».
Тобто, Податковий кодекс України містить чіткі вимоги для віднесення будь-яких витрат до складу витрат платника податків з метою визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а саме, підтвердження належними платіжними та первинними документами та зв'язок витрат з господарською діяльністю платника податку.
Як було встановлено в ході розгляду справи, кожна операція з отримання рекламних послуг від контрагентів Позивача була задокументована належними первинними документами та відображена у реєстрах бухгалтерського обліку, які надавалися під час перевірки представникам Відповідача, що підтверджується Додатком 4 до Акта перевірки.
Жодних зауважень щодо повноти чи дійсності первинних документів Акт перевірки не містить, а відтак Відповідач підтвердив належність відповідних первинних документів.
Первинні документи Позивача містять всі обов'язкові реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції. Розділ акта приймання-передачі послуг, у якому викладено суть господарської операції, за змістом відповідає даним договору про надання рекламних послуг та їх фактичному змісту.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до податкових декларацій Позивача за 2012 та 2013 роки Позивач відобразив витрати на рекламні послуги у рядку 06.2 декларацій "витрати на збут". Розшифровка рядка 06.2 декларацій у Розрахунку податку на прибуток за даними обліку за 2012 та 2013 роки містить витрати на рекламні та маркетингові послуги (т. 2 а.с. 127-132). Тобто, Позивач здійснив декларування витрат на рекламні та маркетингові послуги у складі витрат на збут, що відповідає прямій вимозі абз. г) пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу.
В ході розгляду справи було встановлено, що зменшення розміру від'ємного значення, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням було здійснено у зв'язку із тим, що на думку контролюючого органу (с. 9 Акта перевірки) витрати на придбання рекламних послуг у розмірі 48348701,00 грн. не враховуються при формуванні ТОВ «Ємаркет Україна» собівартості власних послуг (акумульовані на рахунку 92 «адміністративні витрати»), витрати на придбання рекламних послуг не кореспондують з Дт рахунку 90 «собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг)» та безпосередньо відносяться на фінансовий результат проводкою Дт 79 «фінансовий результат» Кт 92 «адміністративні витрати», спричиняючи непокриті збитки, про які свідчить наявне дебетове сальдо на рахунку 44 «нерозподілені прибутки/ непокриті збитки», що за своєю економічною суттю не дозволяє підприємству встановити рівень очікуваної економічної вигоди (прибутковості) при формуванні продажної вартості власних послуг.
Між тим, з такими висновками суд не погоджується виходячи з наступного. Положення пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України містить перелік витрат, які повинні відноситися до складу загальновиробничих витрат, серед яких немає посилання на витрати на рекламні та маркетингові послуги.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, містить аналогічні правила. Зокрема, відповідно до п. 15 Положення, серед загальновиробничих витрат не згадуються витрати на рекламні та маркетингові послуги. Натомість, відповідно до п. 17, 19 Положення: "17. Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати". 19. Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): <…> витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг)".
Тобто, віднесення витрат на рекламу до складу собівартості суперечить вимогам як Податкового кодексу, так і стандарту бухгалтерського обліку.
Позиція підприємства відповідає визначеній в Узагальнюючій податковій консультації, затвердженій наказом Державної податкової служби України від 15.02.2012 р. № 123, позиції контролюючого органу, згідно з якими "до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються витрати на оплату маркетингових та рекламних послуг".
Аналогічної практики дотримується і Верховний Суд України, встановивши загальнообов'язковий підхід, відповідно до якого витрати на просування товарів визнані такими, що безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю платника податку (постанови від 24.10.2011 р. у справах № 21-325а11 та 21-191а11).
Таким чином, Позивач не допускав порушення п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу, згідно з яким «витрати, що формують собівартість реалізованих товарів … визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів». Натомість, витрати були задекларовані Позивачем у складі витрат на збут у періодах їх виникнення у повній відповідності до вимог Податкового кодексу.
Відповідно до п. 150.1 ст 150 Податкового кодексу України, "якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування <…> є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення".
Судом встановлено, що при розрахунку об'єкта оподаткування за 2012 і 2013 роки Позивач від суми усіх доходів звітного періоду віднімав суму всіх витрат звітного періоду та отримав від'ємне значення.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України стосовно завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2012 - 2013 роки, є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ємаркет Україна» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева