Справа № 233/2539/14-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/64966/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Костянтинівка та Костянтинівському районі Донецької області,Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року Шамардін В.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якому просив визнати неправомірним рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. на посаді шліфувальника скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, на Костянтинівському державному підприємстві «Завод «Автоскло» імені К.Т.Бондарєва» та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 09.09.2013 року.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.06.2014р. позов задоволено. Визнано неправомірними та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій від 21.02.2014р. № 11/6 та рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької областін № 1/4532 від 28.02.2014р. щодо відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. на посаді шліфувальника скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, на Костянтинівському державному підприємстві «Завод «Автоскло» імені К.Т.Бондарєва» та рішення про відмову в призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. на посаді шліфувальника скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, на Костянтинівському державному підприємстві «Завод «Автоскло» імені К.Т.Бондарєва». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 10.09.2013р.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить постанову суду першої інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 06.12.2013р. звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.02.2014 року № 11/6 позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. на посаді шліфувальника скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, на Костянтинівському державному підприємстві «Завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева», оскільки дана посада не передбачена Списками пільгових професій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173 , що діяли в період роботи позивача.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі від 28.02.2014 року № 1/4532 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки він не має достатнього пільгового стажу роботи за Списком №2.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням пільгового стажу роботі на посаді шліфувальником скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р., що складає 09 років 04 місяці 04 дні, позивач має пільговий стаж за Списком №2, тобто більше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та має право на призначена пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 по досягненню віку 57 років, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 10.09.2013р.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в оспорюваний період роботи позивача були чинні Списки пільгових професій, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.081956р. № 1173, в яких вищезазначена посада не була передбачена, тому підстави для зарахування оспорюваного періоду до пільгового стажу відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається ст. 100 цього Закону.

Пунктом "а" ст. 100 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працював на посаді шліфувальником скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну в період, коли виконання робіт за нею не відносилось за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173, до таких, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Також судами встановлено, що вперше вказана посада була внесена в Список № 2 , який затверджено постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10.

Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Наведене дає підстави для висновку про те, що дія нормативно-правового акта - Списка № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10, яким вперше віднесено до посад та робіт, які дають право на призначення працівникам пенсії за віком на пільгових умовах, професію шліфувальником скловиробів, які зайняті шліфуванням скловиробів вручну, не може поширюватися на правовідносини, пов'язані з виконанням трудових функцій на цій посаді позивачем, які мали місце до набрання цим Списком чинності.

Оскільки на час роботи позивача чинні були Списки, які не передбачали зазначену вище посаду, а позивач припинив роботу до віднесення посади до Списку № 2, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача права на зарахування оспорюваного періоду з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р. до пільгового стажу та як наслідок відсутність права на пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі ст.ст. 13, 100 Закону № 1788-XII ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.05.2012р. (справа № 21-429а11).

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р., передбачено право особи на зарахування до пільгового стажу весь період роботи на відповідних посадах незалежно від дати їх внесення до Списків.

Дійсно, в пункті 3 вказаного Порядку передбачено право особи на зарахування до пільгового стажу всього періоду роботи на відповідних посадах незалежно від дати їх внесення до Списків, однак в першому реченні цього пункту зазначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

В період роботи позивача чинний був Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173, вперше посада позивача внесена до Списку № 2 постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10, тобто після того як позивач припинив роботу за вищевказаною професією.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково послався на відсутність результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці (в період з 01.11.1973р. по 29.10.1974р. та з 14.11.1979р. по 18.03.1988р.), як на одну з підстав для відмови у позові, оскільки наявність результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві, де працювала особа, для призначення пенсії на пільгових умовах обов'язкова після 21.08.1992р.

Помилковість наведених мотивів в цій частині рішення суду апеляційної інстанції не вплинули на правильність вирішення спору по суті, тому відсутні підстави для скасування постанови апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Швець В.В.