Справа № 0903/805/12
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 876/5829/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кривопільської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Кривопільської сільської ради, ОСОБА_2 в якому просив визнати нечинним рішення Кривопільської сільської ради від 18.12.2001р. про надання ОСОБА_2 земельної ділянки в розмірі 0,1046 га.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає постанову необґрунтованою, незаконною та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що свою позицію суд аргументував тим, що ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав щодо того, що саме він користувався спірною земельною ділянкою і тим, що по даній справі вже постановлювались судами відповідні рішення.

Суд помилково, в порушення ст. 157 КАС України, прийшов до висновку про те, що з аналогічних підстав суд вже розглядав позов. В контексті цього звертає увагу на те, що в порядку адміністративного судочинства спір щодо законності надання органом самоврядування ОСОБА_2 земельної ділянки предметом оскарження не був.

Крім цього є помилковим твердження суду в тій його частині де зазначається, що ОСОБА_1 не навів достатніх доказів, що саме ним починаючи з 1984р. і по 2001р. була в користуванні дана земельна ділянка. Відповідні квитанції про сплату коштів за оренду спірної земельної ділянки та дозволи видані Верховинським райлісгоспом на випас худоби були саме тими беззаперечними доказами, що саме ОСОБА_1 користувався спірною земельною ділянкою та мав право на те, щоб в подальшому в законному порядку претендувати на виготовлення відповідних документів на отримання даної земельної ділянки у власність.

Крім цього порушенням процесуального закону є та обставина, що суд розглядаючи даний спір не зміг витребувати від сільської ради належно завірену копію оскаржуваного рішення.

На підставі вище наведеного просить скасувати постанову Косівського районного суду від 01 березня 2013р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Кривопільської сільської ради від 18.12.2001р. було видано Державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1046га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району. На даний час власником даної земельної ділянки являється ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серії №723567 від 01.06.2006р., якій видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1046га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району. ОСОБА_1 надавалися дозволи Верховинським райлісгоспом та Кривопільською сільською радою на випас худоби на земельній ділянці площею 0,1046га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району за що він сплачував певні кошти. Проте договору оренди чи користування спірною земельною ділянкою з ним ніхто не укладав, умови користування та межі ділянки в натурі не встановлювалися.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 17, 19 ЗК України ( ред. 1990р ) який діяв на час правовідносин між сторонами встановлено що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність громадянам проводиться радами народних депутатів на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ст. 22, 23 ЗК України ( ред. 1990 р ) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок в натурі і одержання документу, що посвідчує це право, а таким документом є державний акт, який видається сільською радою.

При цьому суд вважав, що представлені позивачем квитанції про сплату коштів за землю не можуть бути доказом того, що він проводив оплату саме за цю земельну ділянку, бо відповідно до довідки виданої Кривопільською сільською радою від 29.04.2011р. №29 земельна ділянка площею 0,1046га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району за ОСОБА_1 не числилась та відсутні будь які документи які б підтверджували право користування чи власності на вказану землю позивачем.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між тими самими сторонами про той самий предмет прийнято рішення в порядку цивільного судочинства яке вступило в законну силу.

А тому, на підставі наведеного у задоволенні позовних вимог суд відмовив.

Однак колегія суддів з такими доводами суд першої інстанції не погоджується.

Розглядаючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що згідно ч.1 ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як уже зазначалось, ОСОБА_2 було видано Державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1046 га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району на підставі оскаржуваного рішення Кривопільської сільської ради від 18.12.2001р. На даний час власником даної земельної ділянки, на підставі договору купівлі-продажу, серії №723567 від 01.06.2006 р., являється ОСОБА_3, якій видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1046 га, що розташована в с.Кривопілля, Верховинського району.

Оскільки спірне рішення, як акт індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу, бо реалізоване після одержання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, то у даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак захищати свої права ОСОБА_1 повинен в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року, яка у відповідності до вимог ст. 244-2 КАС України є обов'язковою.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. 157, ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ст. 203, ст.206, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2013 року по справі № 0903/805/12 скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кривопільської сільської ради, ОСОБА_2 визнання рішення незаконним - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

повний текст ухвали виготовлений 19.06.2015 року