Справа № 807/178/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2015 рокум. Ужгород№ 807/178/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилко С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.,

за участі:

позивача - не з'явився;

представника позивача - не з'явився;

представника відповідача - Андращук Діани Степанівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання наказу про оголошення догани протиправним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 19 червня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 червня 2015 року.

ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, якою просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Закарпатській області № 1/6 від 05 січня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_2".

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника реєстраційної служби ГУ юстиції у Закарпатській області № 1/6 від 05 січня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану, яку позивач вважає протиправною. Підставою прийняття даного оскаржуваного наказу слугувало проведення контрольної перевірки відділу згідно наказу Головного управління юстиції у Закарпатській області № 511/8 від 25 листопада 2014 року. Результати перевірки оформлені довідкою, відповідно до якої були перевірені дії державних реєстраторів за реєстраційними номерами заяв громадян. Проте позивач вважає що вона діяла відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України.

Представник позивача у судовому засіданні, у якому приймав участь, позовні вимоги підтримав та просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Закарпатській області № 1/6 від 05 січня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_2". Зазначив, що перевірка відносно Позивача проводилася за реєстраційними номерами заяв 7616510, 7621477, 7636851, 7641247, 7670004, 7700219, 7711753, 7728285, 7764851, 7771521, 7831717, 7934042, 7941593, 7977771, 79835 90, 7987380, 8042497, 8043159, 8065350, 8107994, 8108743, 8116419. Як слідує із оскаржуваного наказу, в ході перевірки були виявлені порушення за наступними реєстраційними номерами заяв: № 8107994 від 11 вересня 2014 року, № 8043159 від 05 вересня 2014 року - порушення пункту 49 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868 (далі по тексту Порядок реєстрації), зокрема: до реєстраційних справ долучено документи, що підтверджують присвоєння адреси земельній ділянці під будинком, а не житловому будинку права на які заявляються. № 7764851 від 13 серпня 2014 року - реєстратором зазначено інші підстави виникнення права власності, а саме документи: договір оренди землі укладений в 2014 році, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (яка до реєстраційної справи не долучена і не могла бути долучена, оскільки це об'єкт незавершеного будівництва) та технічний паспорт, виготовлений у 2011 році; № 8042497 від 05 вересня 2014 року - не долучено документ, що підтверджує внесення плати за внесення змін до об'єкту, нерухомого майна, чим порушено статтю 29 пункт 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за № 1952-IV (далі по тексту Закон України № 1952-IV), порушено процедуру внесення змін до записів Державного реєстру прав; № 8116419 від 11 вересня 2014 року - видано свідоцтво про право власності, в якому у відомостях про складові частини об'єкту нерухомого майна не зазначено відомості про житлову площу житлового будинку, хоча у витягу з Державного реєстру вказано (пункт 26 абзац 1 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141). Позивач вважає, що по заявам №№ 8107994 від 11 вересня 2014 року, 8043159 від 05 вересня 2014 року, слід зазначити, що згідно пункту 49 Порядку реєстрації, ним було долучено довідки про присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Згідно тексту довідок № 1446 від 04 серпня 2014 року та № 3030 від 02 вересня 2014 року, об'єкту нерухомого майна надана адреса. Жодним нормативним документом (законодавчим актом) не регламентовано форму та тип документа про присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна. Отже позивач вказує на те, що не мала підстав для вмотивованої відмови (зупинення) у реєстрації об'єкта нерухомого майна по вищезазначених заявах. По заяві № 7764851 від 13 серпня 2014 року щодо державної реєстрації на об'єкт незавершеного будівництва торгово-офісні приміщення 10% готовності, позивач зазначає, що для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва згідно пункту 83 Порядку реєстрації заявник подає: 1) документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3) технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва. Перевіркою не було взято до уваги, що договір-купівлі продажу посвідчував право власності на будівлю (під літерами Д,Ж,3), а на літеру "К" є декларація про початок виконання будівельних робіт № 9 від 26 грудня 2011 року. Згідно пункту 36 Порядку реєстрації була надана довідка КП "АПБ" про знесення об'єкта під літерами Д,Ж,3 та витяг № 33810076 виданий БТІ міста Ужгород. Те, що при проведенні державної реєстрації було зазначено декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а не декларація про початок виконання будівельних робіт є суто технічною помилкою. По заяві № 8042497 від 05 вересня 2014 року слід зазначити, що статтею 381 ЦК України дано юридичне визначення садиби як об'єкта права власності. Так, відповідно до статті 381 частини 1 ЦК України, до складу садиби належать не лише жилий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол та ін.) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження. Садиба є певний цілісний майновий комплекс, покликаний забезпечувати житлові інтереси громадян, та ведення ними побутово-господарської діяльності. Зокрема в Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" є поняття "житловий комплекс", під яким розуміється єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс. Садиба є різновидом цілісного майнового комплексу, обов'язковим елементом якого є жилий будинок. Неодмінними елементами такого комплексу є належні на праві власності особі жилий будинок з допоміжними господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка, на якій вони розташовані, розміри якої виходять за межі цих будівель і дозволяють вести, як мінімум, допоміжне підсобне господарство. Садиба може бути житлово-майновою основою громадян, які ведуть фермерське господарство, особисте селянське господарство, а також деяких інших громадян, які використовують інші форми індивідуального чи сімейного господарювання. При цьому до садибного майнового комплексу не входить рухоме майно, в тому числі транспортні засоби, інвентар та інше рухоме майно. Так, відповідно до статті 6 Закону України "Про особисте селянське господарство", до майна, що використовується для ведення особистого селянського господарства, належать жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільгосптехніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджоло сім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства. З перерахованого майна лише жилі будинки, господарські будівлі та споруди, а також багаторічні насадження є елементами садибного комплексу. Правове значення визнання садиби самостійним об'єктом права власності полягає, зокрема в тому, що в разі відчуження житлового будинку вважатиметься, що відчужується вся садиба, якщо інше прямо не передбачено договором або законом. Це означає, що в садибі головною річчю є жилий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю (стаття 186 ЦК України, стаття 120 ЗК України), внесення плати за внесення змін до об'єкту нерухомого майна не передбачено. По заяві № 8116419 від 11 вересня 2014 року у свідоцтві про право власності не вказана житлова площа житлового будинку у зв'язку з технічною помилкою, оскільки запис формується вручну. Разом з цим в описі розділі реєстру житлова площа вказана про, що свідчить витяг з ДРРП. Вказане було усунуто шляхом заміни документу, що містить описку на належний.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - у судовому засіданні проти позову заперечив та подав суду письмове заперечення. Зазначає, що при застосуванні до позивача оскаржуваного ним дисциплінарного стягнення Реєстраційна служба виходила із загальних правил притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, визначених КЗпП України, з урахуванням особливостей, передбачених статтею14 Закону України "Про державну службу". Наказ № 1/6 від 05 січня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_2." містить обставини вчиненого позивачем проступку, підставу прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обраного певного виду стягнення, який застосовується до позивача, з урахуванням передбачених у законі обставин. Отже, відповідач вказує, що стягнення у вигляді догани застосоване на підставах та у відповідності до вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим спірний Наказ № 1/6 від 05 січня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_2" є правомірним.

Відповідно до заяви представника позивача від 29 квітня 2015 року, останній просив суд розгляд справи провести без його участі (Т. 1 а.с. 109).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на час притягнення її до дисциплінарної відповідальності перебувала на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції. Наказом начальника реєстраційної служби ГУ юстиції у Закарпатській області № 1/6 від 05 січня 2015 року позивачу оголошено догану (Т. 1 а.с.а.с. 7-9).

Так, на виконання рішення колегії Головного управління юстиції у Закарпатській області від 29 листопада 2013 року № 36 "Про результати комплексної перевірки Ужгородського міськрайонного управління юстиції та підвідомчих установ" (Т. 1 а.с.а.с. 77-81) з 02 по 04 грудня 2014 року працівниками відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції було проведено перевірку реєстраційних справ щодо яких під час попередньої перевірки у членів комісії комплексної перевірки були зауваження та виконання працівниками відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського районного управління юстиції Закарпатської області рекомендацій щодо їх усунення та недопущення в подальшому, а також дотримання законодавства при проведенні державної реєстрації речових прав відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції. За наслідками перевірки 11 грудня 2015 року було складено довідку про результати перевірки відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, в якій зазначені всі недоліки та порушення виявлені під час проведення перевірки (Т. 1 а.с.а.с. 23-33).

Перевірка відносно позивача проводилася за реєстраційними номерами заяв 7616510, 7621477, 7636851, 7641247, 7670004, 7700219, 7711753, 7728285, 7764851, 7771521, 7831717, 7934042, 7941593, 7977771, 79835 90, 7987380, 8042497, 8043159, 8065350, 8107994, 8108743, 8116419.

Як видно із оскаржуваного наказу, в ході перевірки були виявлені порушення за наступними реєстраційними номерами заяв:

- № 8107994 від 11 вересня 2014 року, № 8043159 від 05 вересня 2014 року - порушення пункт 49 Порядку реєстрації;

- № 7764851 від 13 серпня 2014 року - реєстратором зазначено інші підстави виникнення права власності, а саме документи: договір оренди землі укладений в 2014 році, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (яка до реєстраційної справи не долучена і не могла бути, оскільки це об'єкт незавершеного будівництва) та технічний паспорт, виготовлений у 2011 році;

- № 8042497 від 05 вересня 2014 року - не долучено документ, що підтверджує внесення плати за внесення змін до об'єкту, нерухомого майна, чим порушено статтю 29 пункт 3 ст. 29 Закону України № 1952-IV, порушено процедуру внесення змін до записів Державного реєстру прав;

- № 8116419 від 11 вересня 2014 року - видано свідоцтво про право власності, в якому у відомостях про складові частини об'єкту нерухомого майна не зазначено відомості про житлову площу житлового будинку.

Членами робочої групи за наслідками проведеної перевірки, за неналежну організацію роботи та контролю, порушення допущені при проведені державної реєстрації прав, вимог законодавства України, що регулює сферу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та ведення архіву органу державної реєстрації прав рекомендовано притягнути начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції - ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, у вигляді оголошення догани.

Позивач у адміністративному позові зазначає, що вважає Наказ № 1/6 від 05 січня 2015 року протиправним й таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, належним чином і в повному об'ємі виконувала всі свої посадові обов'язки, визначені Посадовою інструкцією.

Відповідно до пункту 2.3 Посадової інструкції начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, з якою позивач був ознайомлений 09 січня 2014 року, в його службові обов'язки входить, зокрема: забезпечення виконання Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів та доручень Кабінету Міністрів України, наказів Мін'юсту та Укрдержреєстру, доручень Міністра юстиції України та голови Укрдержреєстру, наказів Головного управління юстиції та управління юстиції. Згідно пункту 4.4. Посадової інструкції начальник відділу, за порушення законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно несе дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом (Т. 1 а.с.а.с. 51-55). Тобто у випадку наявності порушення законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, позивач підлягає встановленій відповідальності.

Судом встановлено, що позивачем при проведенні державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна за реєстраційними номерами заяв 8107994 від 11 вересня 2014 року та 8043159 від 05 вересня 2014 року, до реєстраційних справ долучено документи, що підтверджують присвоєння адреси земельній ділянці під будинком, а не житловому будинку право на який заявляється, що є порушенням пункту 49 Порядку реєстрації (Т. 1 а.с.а.с. 34, 136). Так, гідно з пунктом 49 Порядку реєстрації, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник, разом іншими необхідними документами, подає документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна, права на які заявляються, адреси. В документах, що підтверджують присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, чітко зазначено та описано об'єкт нерухомого майна, якому присвоєно адресу: зазначено кадастровий номер, площу земельної ділянки, документ на підставі якого виникло право власності на дану земельну ділянку (серія та номер Державного акту). Стаття 79 ЗК України дає визначення земельної ділянки як об'єкта права власності. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Документом, який підтверджує право власності на певну земельну ділянку, є державний акт на право власності на земельну ділянку. Державні акти на право власності видаються після виготовлення технічної документації. Одним з документів в пакеті технічної документації є кадастровий план земельної ділянки. Кадастровий план чітко визначає межі земельної ділянки. На підставі цих меж, а також залежно від місця розташування земельної ділянки останньому привласнюється кадастровий номер. Це унікальний номер, який ніколи не повторюється і може бути присвоєний тільки одній земельній ділянці. Кадастровий номер унікальний ще і тим, що він зберігається впродовж всього терміну, поки земельна ділянка існує. Виходячи з вищенаведеного, земельні ділянки ідентифікуються за кадастровими номерами, а отже в документах, що підтверджують присвоєння об'єктам нерухомого майна адреси, долучених до вищезазначених реєстраційних справ чітко визначено якому саме об'єкту нерухомого майна присвоєно адресу.

Позивачем за реєстраційним номером заяви 7764851 проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва, торгово-офісні приміщення 10 % готовності, права на який виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року, проте державним реєстратором у Державному реєстрі прав не вірно зазначено підставу виникнення права власності, тобто не зазначено вищевказаний договір купівлі-продажу, а зазначено договір оренди землі укладений у 2014 році, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, що в принципі не може бути, оскільки це об'єкт незавершеного будівництва та технічний паспорт, виготовлений у 2011 році. Крім цього, даний договір-купівлі продажу відсутній у реєстраційній справі. Вищевказані недоліки є порушенням статті 9 пункту 2 Закону України № 1952-IV та пункту 36 Порядку реєстрації. Позивачем у позовній заяві було зазначено, що членами робочої групи, які проводили перевірку, не було взято до уваги, що договір купівлі-продажу посвідчував право власності тільки на будівлю (під літерами Д,Ж,3), які були знесені, а право власності на літеру "К" на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу не виникло, що не відповідає дійсності. Оскільки, у витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" № 33810076 від 12 квітня 2012 року (Т. 1 а.с.а.с. 35, 36, 205), на який посилається позивач, чітко зазначено в розділі "опис об'єкта" літеру "К" - незавершене будівництво торгово-офісної будівлі (фундамент 10% готовності), що є підтвердженням реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва під літерою "К", яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено, що фізичні та юридичні особи звільняються від сплати державного мита під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані до проведення державної реєстрації прав у порядку, визначеному Законом. Таким чином, фізичні і юридичні особи звільняються від сплати державного мита за проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані уповноваженими суб'єктами, зокрема підприємствами бюро технічної інвентаризації, органами земельних ресурсів, відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2013 року.

Виходячи з вищенаведеного, позивач при проведенні державної реєстрації права власності за реєстраційним номером заяви 7764851 визнав, що право власності заявника на заявлений об'єкт нерухомого майна виникло до 01 січня 2013 року, оскільки, для проведення державної реєстрації права власності не вимагав від заявника документу, що підтверджує сплату державного мита за проведення державної реєстрації права та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про звільнення від оплати на підставі того, що права виникли та зареєстровані до проведення державної реєстрації прав у порядку, визначеному Законом, який набрав чинності з 01 січня 2013 року. Але всупереч цьому, провів державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше та ніколи зареєстроване не було, підтвердженням чого є внесені позивачем відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме підстава виникнення права власності на заявлений об'єкт нерухомого майна (Т. 1 а.с.а.с. 37, 38, 219).

Позивачем за реєстраційним номером заяви 8042497 проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, права на який виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, проте із внесеними змінами: з додаванням новоствореної господарської будівлі - басейну під літ. Б, введеного в експлуатацію у вересні 2014 року, вказавши при цьому підставу виникнення права власності договір купівлі-продажу укладений у 2008 році, в якому басейн під літ. Б не був предметом договору, оскільки створений набагато пізніше. Виходячи з вищенаведеного державний реєстратор ОСОБА_2 порушила визначену Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5, процедуру внесення змін до записів Державного реєстру прав. Крім цього, не долучила документу, що підтверджує внесення плати за внесення вищевказаних змін, чим порушила статтю 29 пункт 2 Закону України № 1952-IV. Позивач у своїй позовній заяві стосовно вищевказаної проведеної реєстрації права власності стверджує, що зареєстрований житловий будинок (літера А) та господарська будівля басейн (літера Б) підпадають під поняття садиби як об'єкта права власності, що не відповідає дійсності. Оскільки, позивач визнає, що право власності на даний об'єкт нерухомого майна виникло та зареєстровано до 1 січня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу будинку посвідченого 27 грудня 2008 року, про що свідчать внесенні позивачем відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1 а.с.а.с.39, 221-251). В даному договорі купівлі-продажу чітко зазначено, який саме об'єкт нерухомого майна є предметом договору: тільки житловий будинок. Враховуючи те, що господарська будівля - басейн (літера Б) була створена та введена в експлуатацію у 2014 році, вона не могла бути предметом договору купівлі-продажу, посвідченого у 2008 році (Т. 1 а.с.а.с. 40, 230).

Згідно пункту 2.5 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього Порядку, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав. Проте, позивачем при проведені державної реєстрації права власності за реєстраційним номером заяви 8042497 не було дотримано вищевказаної процедури внесення змін та не долучено документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

При проведенні державної реєстрації права власності за реєстраційним номером заяви 8116419 від 11 вересня 2014 року, позивачем видано свідоцтво про право власності № 26799841 від 15 вересня 2014 року, в якому у відомостях про складові частини об'єкту нерухомого майна не зазначено відомості про житлову площу житлового будинку, хоча у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 26800027 від 25 вересня 2014 вказано житлову площу об'єкта, чим порушено пункту 36 абзацу 1 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141. Позивач визнав та пояснив це порушення тим, що при проведенні державної реєстрації права власності за вищевказаною заявою у свідоцтві про право власності не вказана житлова площа житлового будинку у зв'язку з технічною помилкою, оскільки запис формується вручну. Разом з цим вказане порушення було усунуто позивачем 21 січня 2015 року, шляхом заміни документу (свідоцтва на право власності), що містить описку на належний. У відповідності до статті 27 Закону України № 1952-IV, у разі виявлення технічної помилки, допущеної у записах Державного реєстру прав, державний реєстратор у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу, тобто заявника про необхідність внесення змін. Оскільки перевірка проводилась у період з 02 по 04 грудня 2014 року то моментом виявлення є відповідно цей же період, і тому позивач вже повинен був вжити відповідні заходи. Разом з цим, працівниками Головного управління юстиції у Закарпатській області 25 грудня 2014 року проведено нараду за результатами контрольної перевірки відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, проведеної комісією Головного управління юстиції з 02 по 04 грудня 2014 року, на яку було запрошену і позивача. За результатами проведеної наради складено відповідний протокол (Т. 1 а.с.а.с. 41-46).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону державні реєстратори, за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 147 КЗпП України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Так, до начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення та заходи дисциплінарного впливу:

1) Наказом Головного управління юстиції у Закарпатській області №127/6 від 23.06.2014 року - оголошено догану (а.с. 47);

2) Наказом Головного управління юстиції у Закарпатській області №153/6 від 12.08.2014 року застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки присвоєння чергового рангу (а.с.а.с. 48, 49);

3) Наказом Головного управління юстиції у Закарпатській області № 112/6 від 04.06.2014 застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді попередження про неповну службову відповідність(а.с. 50).

Суду доведено, що вирішуючи питання про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани позивачеві, були враховані не тільки вимоги КЗпП України але й вимоги, визначені Законом України "Про державну службу".

Так, у відповідності до статті 14 Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при застосуванні до Позивача оскаржуваного ним дисциплінарного стягнення Реєстраційна служба виходила із загальних правил притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, визначених КЗпП України, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 14 Закону України "Про державну службу".

Наказ № 1/6 від 05 січня 2015 року "Про оголошення догани ОСОБА_2." містить обставини вчинення допущеного позивачем проступку, підставу прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання виду стягнення, який застосовується до позивача, з урахуванням передбачених у законі обставин.

Статтею 71 частиною 1КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 72 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що стягнення у вигляді догани застосоване на підставах та у відповідності до вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим позовна заява є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання наказу про оголошення догани протиправним та його скасування - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко