Справа № 16613/10/2070
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 червня 2015 р. № 2а-16613/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області про визнання податкового повідомлення-рішення нечинним, -

В С Т А Н О В И В:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області, в якому з урахуванням уточнень, просить суд скасувати, як протиправне, податкове повідомлення-рішення Красноградської МДПІ від 20.07.2009 р. № /0 в частині визначення податкового зобов'язання по сплаті земельного податку в сумі 26698,66 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 26698,66 грн., та таким, що порушує права та законні інтереси позивача, а тому просив суд скасувати його в частині, виходячи із доводів заявлених позовних вимог.

Відповідач, Красноградська міжрайонна державна податкова інспекція Харківської області, в письмових поясненнях зазначили, що при визначенні ставки податку податкова інспекція керувалась листом управління держкомзему у Красноградському районі Харківської області від 22.04.2009 року №296, в якому зазначено по ОСОБА_1, площа земельної ділянки, адреса розташування, вартість, нормативна грошова оцінка та зазначено цільове використання земельної двлянки - землі промисловості. ОДПІ самостійно не має повноважень встановлювати цільове використання земельної ділянки. З питання визначення ставки податку при проведенні перевірки в 2013 році вказали, що Красноградська ОДПІ користувалась нормами Податкового Кодексу, тому застосувала ставку податку 1%.

В судове засідання 16.06.2015 року представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не прибув, проте через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, Красноградська міжрайонна державна податкова інспекція Харківської області, в судове засідання, призначене на 16.06.2015 року уповноваженого представника не направив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, через канцелярію суду засобами факсимільного зв'язку надали письмові пояснення та зазначили, що при визначенні ставки податку податкова інспекція керувалась листом управління держкомзему у Красноградському районі Харківської області від 22.04.2009 року №296, в якому зазначено по ОСОБА_1, площа земельної ділянки, адреса розташування, вартість, нормативна грошова оцінка та зазначено цільове використання земельної ділянки - землі промисловості. ОДПІ самостійно не має повноважень встановлювати цільове використання земельної ділянки. З питання визначення ставки податку при проведенні перевірки в 2013 році вказали, що Красноградська ОДПІ користувалась нормами Податкового Кодексу, тому застосувала ставку податку 1%.

Суд вважає, що перешкод для розгляду справи немає, а саме: відсутня потреба заслухати свідка чи експерта; особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на ч. 6 ст. 128 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом вбачається, що позивач - ОСОБА_1 відповідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрований як фізична особа - підприємець 30.09.2004 року. Згідно договору купівлі - продажу від 13.04.2003 року громадянину ОСОБА_1 належать нежилі будівлі, які знаходяться на території Красноградської міської ради за адресою АДРЕСА_1.

20.07.2009 року Красноградською МДПІ у присутності позивача було проведено перевірку дотримання вимог закону України «Про плату за землю» з питання повноти та своєчасності сплати земельного податку позивачем. Перевіркою встановлено, що позивач за період з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року використовував земельну ділянку площею 0,3193 га без правоустановчих документів, про що було складено акт № 335/17-010/НОМЕР_1 від 20.07.2009 року. На підставі зазначеного акту останньому було донараховано земельний податок за 2007-2008 роки у розмірі 31410,20 грн. із розрахунку ставки земельного податку на землі промисловості у розмірі 5 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки - 314102,82 грн., та складено відповідно податкове повідомлення - рішення від 20.07.2009 року № /0.

Суд зазначає, що у частинах першій, другій статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього Кодексу (у тій самій редакції) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, земельне законодавство України вимагає державної реєстрації документа, що встановлює право користування земельною ділянкою. Тому для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору.

У той же час у сфері оподаткування для виникнення у платника податкового обов'язку з нарахування та сплати земельного податку дотримання порядку оформлення права користування земельною ділянкою не має вирішального значення.

Так, за змістом частини першої статті 2 Закону України «Про плату за землю» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

У статті 5 цього Закону визначено, зокрема, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, суб'єктом - власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

В силу вимог статті 15 вказаного Закону обов'язок сплачувати земельний податок виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

При цьому наведені норми податкового законодавства не деталізують вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, не встановлюють будь-яких кваліфікуючих вимог щодо порядку укладення (оформлення) права користування земельною ділянкою для визнання за особою прав та обов'язків землекористувача у сфері податкових правовідносин.

Принцип економічної обґрунтованості справляння земельного податку як майнового податку полягає у покладенні обов'язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати економічний ефект від використання землі. А відтак обов'язок зі сплати земельного податку пов'язується саме з фактичним отриманням особою права власності або права користування землею та існує й за відсутності державної реєстрації відповідного права, що здійснюється за бажанням правоволодільця.

Таким чином, обов'язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.

А відтак оскільки у періоді, охопленому перевіркою, позивач використовував спірну земельну ділянку за фактом використання нежитлових будівель, які на ній розташовані, висновок Інспекції про обов'язок позивача сплачувати земельний податок з цієї ділянки є обґрунтованим.

У той же час при обчисленні земельного податку, який підлягає стягненню з позивача за використання спірної земельної ділянки, Інспекцією було безпідставно застосовано ставку податку на рівні 5%, яка встановлена частиною першою статті 8 Закону України «Про плату за землю» за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частині другій та третій цієї статті і частині другій статті 6 цього Закону. Адже позивач не є підприємством промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, на які поширюється дія цієї норми Закону.

Вищезазначене підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.03.2015 року по даній справі.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сини, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ж з частиною першої статті 7 названого Закону ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Частиною п'ятою цієї ж статті Закону передбачено, що податок за земельні ділянки, зайняті житловим фондом, кооперативними автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, гаражно-будівельними, дачно-будівельними кооперативами, індивідуальними гаражами і дачами громадян, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими та господарськими будівлями і спорудами, справляється у розмірі трьох відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до частин першої та другої цієї статті.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, при обчисленні земельного податку зі спірної ділянки підлягає застосуванню ставка податку в розмірі 1% від грошової оцінки землі, що не заперечується і відповідачем.

Щодо періоду нарахування земельного податку, суд зазначає, що нарахування податку в 2009 році повністю за 2007 та 2008 роки є неправомірним, оскільки згідно з приписами ст.18 Закону України "Про плату за землю" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) платники, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки.

Отже, в силу вимог ст.18 Закону України "Про плату за землю", двома попередніми роками, за які відповідач мав право нарахувати земельний податок, рахуючи назад від дати складання акту перевірки, є наступні роки (наступній період):

- від дати складання акту 20.07.2009 р. - один (перший) рік назад - 20.07.2008 р.;

- від дати складання акту 20.07.2009 р. - один (другий) рік назад - 20.07.2007 р.

Таким чином, з огляду на зазначене, відповідачем безпідставно, в порушення приписів ст.18 Закону України "Про плату за землю", визначено позивачу податок за період з 01.06.2007 р. по 19.07.2007 р., тобто за першу половину 2007 р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розмір земельного податку, який має сплатити позивач, складає 4711,54 грн., а тому вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення Красноградської МДПІ від 20.07.2009 р. № /0 в частині визначення податкового зобов'язання по сплаті земельного податку в сумі 26698,66 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись Податковим кодексом України, ст.ст. 7-11, 71, 128, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області про визнання податкового повідомлення-рішення нечинним - задовольнити.

Скасувати, як протиправне, податкове повідомлення-рішення Красноградської МДПІ від 20.07.2009 р. № /0 в частині визначення податкового зобов'язання по сплаті земельного податку в сумі 26698,66 грн.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.