Справа № 2-а-72/10
Суддя: Ковальчук О. А.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-72/10
П О С Т А Н О В А

іменем України

"09" лютого 2010 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальчук О.А.

розглянувши в смт. Якимівка Запорізької області в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»,

встановив:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», мотивуючи тим, що вона, відповідно до ст. 1 Закону України № 2195 - IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист «Дітей війни» є дитиною війни. ОСОБА_2 зі ст. 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року позивачу повинна виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках позивачу допомога не виплачувалась, оскільки Законом України № 3235- IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» ст. 77 та ст.110 та ЗакономУкраїни № 489 V від 19.12.2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» ст. 71, п. 12 була призупинена дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Як вказує позивач за адміністративним позовом. Конституційний Суд України своїм рішенням № брп/2007 від 09 липня 2007 року по справі № 1-29/2007 вирішив визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 12 ст.71, яким зупинено дію ст. 6 Закону України № 2195- IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», п.З положення ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» № 489-У від 19.12.2006 року визнані неконституційними. Крім того, позивач зазначає, що, відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. ОСОБА_2 ч. 2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, позивач вважає, що невиплата їй соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір соціальної допомоги, відповідно до статті 6 «Про соціальний захист дітей війни», становить ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком . відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. ОСОБА_2 із Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. ОСОБА_2 Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. ОСОБА_2 із Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить, з 1 січня 350 гривень, з 1 квітня - 359гривень, з 1 жовтня - 366 гривень. Позивачем проведено розрахунок заборгованості, а саме: сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006 - 2007 роки становить 4302+4809* 30% = 2733 гривні ЗО копійок.

100

Крім того, позивач зазначає, що з початку 2008 року, вона отримала соціальну допомогу у розмірі 10 % від мінімальної пенсії за віком, що вона вважає порушенням її прав щодо отримання соціальної допомоги у розмірі ЗО % від мінімальної пенсії за віком, внаслідок чого, у 2008 році позивачу не доплачено: 5793 * 20% =1158 гривень 60 копійок.

100

Та за 6 місяців 2009 року 3264* 20% = 652 гривні 80 копійок.

100

На підставі викладеного, позивач за адміністративним позовом просить визнати відмову відповідача № 2167-Т/05 від 18.11.2009р. в нарахуванні і виплаті позивачу щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, - протиправною; зобов'язати відповідача нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком та стягнути з відповідача на її користь невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2009 роки в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком; стягнути з відповідача на її користь витрати на сплату судового збору в сумі 3 гривні 40 копійок.

ОСОБА_2 ухвали суду, розгляд справи проводився у письмовому провадженні.

При цьому представник відповідача надав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, у відповідності до яких відповідач вважає, що жодних підстав для задоволення адміністративного позову, немає, оскільки позивач дійсно має статус «Дитини війни» і у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вправі отримувати підвищення до пенсії у розмірі ЗО відсотків від мінімальної пенсії за віком. Однак, дія цієї статті була призупинена Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», а після внесення де нього змін передбачено поетапне впровадження такого підвищення. У 2007 році підвищення пенсій «Дітям війни» виплачувалося у порядку, встановленому ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а саме - особам, що інвалідами війни, у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Крім того, статтею 71 вказаного Закону була знов призупинена на 2007 рік дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». За рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року дія ст. 6 цього закону відновила дію з 09.07.2007 року, а не з 01.01.2006 року, як зазначає позивач. Але відповідачем вказане підвищення виплачується позивачу з 2008 року на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та змін до нього. Підстав для призначення та виплати вказаного підвищення за період з 09.07.2007 року до 01.01.2008 року у відповідача немає, оскільки, відповідно до ст. 7 Закот України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. ОСОБА_2 до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 24.10.2007 року, реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного Фонду джерел. Бюджет Пенсійного Фонду щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Однак, як зазначає представник відповідача у запереченнях, законодавством України не визначено, за рахунок яких коштів та джерел повинно виплачуватися вказане підвищення, та в якому порядку і яким чином обчислювати розмір цих виплат. При цьому п. 9 Положення про Пенсійний Фонд України передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного Фонду України, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Таким чином, враховуючи те. що фінансування виплат «Дітям війни» проводиться з державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду, то дії відповідача щодо відмови нарахування надбавки за період з 09.07.2007 року до 01.01.2008 року неможна визнати незаконними. Крім того, законодавством до 01 01.2008 року, як вказує представник відповідача, не було встановлено величини, з якої мало обчислюватися зазначене підвищення, то об'єктивної можливості провести його нарахування відповідач не мав. Посилання позивача на визначення розміру підвищення на підставі мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», представник відповідача вважає безпідставним, оскільки у ст.28 цього Закону зазначено, що даний розмір мінімальної пенсії застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього закону. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» були передбачені зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у відповідності до яких дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка становить 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Таким чином, розмір зазначеного підвищення становив з 01.01.2008 року по 01.04.2008 року 47 гривень, з 01.04.2008 року по 01.07.2008 року- 48.10 гривень, з 01.07.2008 року по 01.10.2008 року - 48,20 гривень, а з 01.10.2008 року по 31.08.2009 року - 49,80 гривень.

Зазначені суми були нараховані та виплачені відповідачем позивачу у повному обсязі, що підтверджу ється наданою відповідачем довідкою.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на її користь з відповідача суми сплаченого ним судового збору, представник відповідача, посилаючись на те, що Пенсійний Фонд України на підставі п. 34 Декрету кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнений від сплати судового збору, вважає, що заявлена позивачем сума не підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Крім того, представник відповідача також посилається на те, що позивачем був пропущений строк, встановлений ст. 99 КАС України, для звернення до суду з адміністративним позовом, що, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Розглянув матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з адміністративним позовом та заперечень проти цього представника відповідача, суд виходить з наступного.

Так, згідно п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, строк давності звернення до суду не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних правовідносинах підвищення до пенсії не було нараховане пенсійним органом.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та Інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те. що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про захист порушених прав позивач посилався на те, що про факт порушення її прав їй стало відомо лише наприкінці 2009 року після висвітлення таких фактів у засобах масової Інформації та відповіді управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області на її звернення про перерахунок пенсії. Інших поважних причин пропуску строку для звернення до суду позивачем не наведено.

Суд вважає, що наведені причини пропуску процесуального строку неможливо визнати поважними, оскільки будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважала, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються її права та законні Інтереси. Час ухвалення рішень Конституційним Судом України, на які посилався позивач у своєму позові, та їх опублікування, не ставить в залежність від цього виникнення у позивача права на звернення до суду.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (06.01.2010р.) та огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав що позивачем пропущено строк для звернення до суду, суд вважає за необхідним відмовити позивачу в поновленні пропущеного строк та у задоволенні позовних вимог щодо здійснення перерахунку і виплати підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року по 05.01.2009 року в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Щодо вимог позивача по виплатам за 2009 рік, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» викладено в наступній редакції : «установити в 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року (498 грн.). Установить з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 573 гривні. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними Законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМУ України».

Статтею 1 Закону України № 1646-УІ від 20.10.2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» передбачено з 01.11.2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 573 гривні.

У відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 р. № 530 встановлено, що «Дітям війни» виплачується підвищення з 1 жовтня 2008 р. у розмірі 49,80 гр.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Київ від 15.06.2009 р. за № 2/385 визнано незаконним п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 р. № 530.

Тобто, за думкою суду при визначенні розміру підвищення вказаної категорії громадянам необхідно виходити з положень ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.І ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2006 року позивачу повинна виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У відповідності зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином позивачу повинно бути сплачено (за період з 06 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року) (498грн.х30%)х10міс.=1494 грн. (за період з 1 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року) (573грн. х 30%)х 2 міс. =343,80грн., тобто загальна сума щомісячної державної соціальної допомоги за 2009 рік, яка підлягає сплаті з 05.01.2009 року по 31.12.2009 року складає 1837,80 грн.

ОСОБА_2 наданої відповідачем довідки, позивачу у 2009 році, починаючи з 01.01.2009 року по 01.12.2009 року було виплачено 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме :

січень 2009р - 49,80 грн, лютий 2009 р- 49.80 грн,березень 2009 р-49,80 грн, квітень 2009 р -49,80 грн, травень 2009р-49,80 грн, червень 2009р-49,80, липень-49.80 грн., серпень-49,80 грн. вересень - 49,80 грн, жовтень - 49,80 грн.. листопад - 49,80 грн.. грудень-49,80 грн., що в загальній сумі складає 597,60 грн. Отже, різниця між сумою, яка повинна бути сплачена позивачу та фактично сплаченого підвищення до пенсії за період з січня до грудня 2009 р. становить 1837,80 грн - 597.60 грн = 1240.20 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо виплати їй недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2009 рік, за думкою суду підлягають задоволенню частково. При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на відсутність коштів (за період 2009 року) для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підстав) невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того. Пенсійний Фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний Фонд України» І здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені у встановленому порядку територіальні управління.

Відповідно до Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування та перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного Фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на відповідне територіальне управління за місцем проживання позивача - Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області.

Відносно посилань відповідача на відсутність законодавче визначеного розміру мінімального розміру пенсії для здійснення розрахунку та підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" при визначенні розміру підвищення до пенсії за основу його нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, не існує. Непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ. на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої у статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Ця прогалина полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, на ЗО відсотків якої мають підвищуватися виплати дітям війни.

Відповідно до п.4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

В силу п.7 ст.9 цього Кодексу у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Тому суд вважає, що наявність такої норми матеріального права (ч.З ст.28 Закону N 1058-1У) та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закон) України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, посилання відповідача на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус "Дитина війни", визнається судом безпідставним, і не звільняє суб'єкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" для цієї категорії осіб.

Нарахування щомісячного підвищення до пенсії і забезпечення його виплат в компетенції саме Управління Пенсійного фонду України.

При цьому, в силу статті 7 Закону N 2195-1V за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюється фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом. Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків ( справа "Кечко проти України", рішення від 08.11.2005року)

Також суд вважає за необхідне зауважити те. що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р. №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом (Законом України "Про соціальний захист дітей війни", а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 28.05.2008р. № 530)

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на її користь сплачену ним суму судового збору у розмірі 3.40 гривень.

ОСОБА_2 до наданої квитанції (а.с. 1), суд приймає до уваги те, що, у відповідності до п. 34 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", органи Пенсійного Фонду України звільнені від сплати державного мита.

Таким чином, ці вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу надбавки до пенсії за період з 06.01.2009 року по 31.12.2009 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є протиправними і тому у частині нарахування цієї виплати за зазначені періоди вимоги позивача підлягають задоволенню. У іншій частині позову необхідно відмовити, оскільки був пропущений строк звернення до суду (за період з 01.01.2006 року по 05.01.2009 року)

Керуючись ст. 1,3,6 Законом України "Про соціальний захист дітей війни", ч.І ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік», Рішенням Конституційного Суду України №10- рп від 22 травня 2008 року, ст. ст. 9-12, 17, 21, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» - задовольнити частково.

Відмовити в поновленні пропущеного строку для звернення до суду за період з 01 січня 2006 року по 05 січня 2009 року.

Визнати відмову Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області, викладену в листі № 2167-Т/05 від 18.11.2009 року, у здійсненні перерахунку і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 06 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком - неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду в Якимівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за періоди з 06 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Якимівський районний суд Запорізької області протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: