Справа № 813/2432/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року № 813/2432/15

зал судових засідань № 8

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.,

за участю:

представник позивача не з'явився,

представник відповідача не з'явився,

представника третьої особи - Данилюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач), третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яка виразилася у відмові включити до його - ОСОБА_2 вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в державних органах: Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькій районній державній адміністрації, Державній контрольно-ревізійній службі з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області зарахувати ОСОБА_2 до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи у державних органах: Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькій районній державній адміністрації, Державній контрольно-ревізійній службі з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату відпускних, лікарняних, премій з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при зверненні до ГУ ДФС у Львівській області з проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи на державній службі у період з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", отримав відмову через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад. Не погодившись із відмовою у зарахуванні стажу роботи на державній службі до вислуги років, позивач звернувся з позовом до суду.

Представник відповідача подав заперечення на позов від 28.05.2015 року №57/10-1006, в якому зазначив, що позивачем не обґрунтовано те, що робота у період з 23.07.1991 року по 20.05.2012 року на посаді головного спеціаліста паливно-економічного відділу Кам'янка-Бузького райвиконкому та в період з 20.05.1992 року по 01.02.1994 року на посаді спеціаліста 1-ї категорії відділу соціально-економічного розвитку Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації відноситься до служби в державних органах. Також зазначив, що відсутні підстави позову в частині нарахування та виплати надбавки за вислуги років з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року, виплати відпускних, лікарняних, премій у період з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року, оскільки такі в силу положень чинного законодавства України є безпідставними, і така виплата здійснювалась згідно вислуги років на день такої виплати.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Представник третьої особи подав письмові заперечення на адміністративний позов від 29.05.2015 року №5487/06-17. Заперечення мотивовані тим, що станом на сьогодні центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад офіцерського складу у податковій міліції, призначення на які є підставою для зарахування військовослужбовцями до вислуги років для призначення пенсії часу роботи в державних органах у разі переходу на службу в податкову міліцію, не існує чіткого переліку посад працівників податкової міліції. Представник третьої особи в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки позивача, ОСОБА_2 до переведення на службу до податкової міліції, працював: з 23.07.1991 року по 20.05.1992 року на посаді головного спеціаліста паливно-економічного відділу Кам'янка-Бузького райвиконкому, з 20.05.1992 року по 01.02.1994 року на посаді спеціаліста 1-ї категорії відділу соціально-економічного розвитку Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації, з 04.02.1994 року по 08.10.1998 року на посаді контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області.

15.10.1998 року прийнятий на службу в органи податкової міліції - УПМ ДПА у Львівській області згідно наказу №185-о від 14.10.1998 року.

Станом на день подання адміністративного позову, ОСОБА_2 досягнув віку, який дає право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII.

17.03.2015 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області з проханням повідомити, чому до вислуги років не був зарахований стаж роботи у державній службі у вищезазначений період з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацу 12 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, а також просив вжити заходів по усуненню вищезгаданого порушення його права, включивши до його вислуги років у календарному обчисленні стаж роботи в державних органах в Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькому районній державній адміністрації, КРУ у Львівській області.

30.03.2015 року ГУ ДФС у Львівській області надало відповідь за №1766110/13-01-04-01-25 якою позивачу відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи в державних органах, зокрема: в Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькому районній державній адміністрації, КРУ у Львівській області через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Не погодившись із відповіддю, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну службу", посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, а саме згідно абзаців 1-3 пункту 2, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених статтею 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

Судом не беруться до уваги доводи відповідача №1 про те, що робота у період з 23.07.1991 року по 20.05.2012 року на посаді головного спеціаліста паливно-економічного відділу Кам'янка-Бузького райвиконкому та в період з 20.05.1992 року по 01.02.1994 року на посаді спеціаліста 1-ї категорії відділу соціально-економічного розвитку Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації не відноситься до служби в державних органах з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну службу").

Відповідно до ст. 118 та 119 Конституції України, виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

Місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують, зокрема, виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що робота позивача у період з 23.07.1991 року по 20.05.2012 року на посаді головного спеціаліста паливно-економічного відділу Кам'янка-Бузького райвиконкому та в період з 20.05.1992 року по 01.02.1994 року на посаді спеціаліста 1-ї категорії відділу соціально-економічного розвитку Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації відноситься до служби в державних органах.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає згідно преамбули Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Суд зауважує, що закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "и" ст. 17 цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Щодо доводів відповідача №1 про те, що оскільки перелік посад офіцерського та начальницького складу ДПС України не затверджений, що в свою чергу унеможливлює зарахування позивачеві до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в органах державної податкової служби, проте суд з даною позицією не погоджується та зазначає наступне.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, передбачено для осіб начальницького складу податкової міліції гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Згідно позиції Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Відтак, суд не бере до уваги посилання відповідача про відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачеві у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах, що є наслідком визнання судом протиправної бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи в державних органах, а також є наслідком зобов'язання судом відповідача зарахувати позивачу до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в державних органах, зокрема, в Кам'янка-Бузькому райвиконкому, у Кам'янка-Бузькій районній державній адміністрації, у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області.

Враховуючи те, що вислуга років впливає на виплату надбавки, нарахування відпускних, лікарняних та премій, цілком правомірними та такими, що підлягають до задоволення є позовні вимоги позивача про нарахування та виплату йому надбавки за вислугу років з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року та проведення перерахунку та виплати відпускних, лікарняних, премій з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.06.2004 року в п. 184 у справі "Броньовський проти Польщі" (заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі не довели правомірності своєї поведінки з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача належить стягнути з державного бюджету судовий збір у розмірі 75 грн.

Керуючись ст.ст., 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яка виразилася у відмові включити до його - ОСОБА_2 вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в державних органах: Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькій районній державній адміністрації, Державній контрольно-ревізійній службі з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

3. Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області зарахувати ОСОБА_2 до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи у державних органах: Кам'янка-Бузькому райвиконкомі, Кам'янка-Бузькій районній державній адміністрації, Державній контрольно-ревізійній службі з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

4. Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року;

5. Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату відпускних, лікарняних, премій з 15.10.1998 року по 30.04.2015 року із врахування у вислузі років стажу роботи в державних органах з 23.07.1991 року по 08.10.1998 року.

6.Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 75 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.06.2015 року.

Суддя Братичак У.В.