Справа № 826/17340/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/21567/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. у справі № 826/17340/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт-Люкс» до Київської міжрегіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та стягнення надмірно сплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 100250000/2013/600483/2 від 01.08.2013р. та стягнення надмірно сплачених податків у розмірі 60 670,39 грн. з яких: ввізне мито - 11 667,38 грн. та ПДВ - 49 003,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 100250000/2013/600483/2 від 01.08.2013р., прийняте Київською регіональною митницею. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт - Люкс» надміру сплачені до бюджету: ввізне мито у розмірі 11 667,38 грн. та ПДВ - 49 003,01 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013р. скасовано в частині задоволення вимоги ТОВ «Софіт-Люкс» про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт - Люкс» надміру сплаченого до бюджету ввізного мита та податку на додану вартість. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року залишено без змін.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. надійшла касаційна скарга Хмельницької митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.12.2010 року між позивачем та компанією "JANGSU YASHIPS LIGHTING GROUP CO., LTD" (Китай) укладено контракт №CU10-04YS. До зазначеного контракту його сторонами укладено додаткові угоди №1 від 01.12.2011 року, №2 від 02.04.2012 року та №3 від 14.02.2013 року. Пунктами 1.1, 2.1 та 4.11 цього контракту визначено, що продавець ("JANGSU YASHIPS LIGHTING GROUP CO., LTD" (Китай)) зобов'язується поставити, а покупець (ТОВ «Софіт-Люкс») - прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, що узгоджуються сторонами в інвойсі щодо кожної поставки. Ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі, встановлені в доларах США.

З метою здійснення митного оформлення товару, ввезеного на підставі вказаного контракту, позивачем подавалась митна декларація, якою задекларовано імпорт світильників побутових електричних, а також прожекторів для освітлення вулиць. Під час митного контролю, а саме при дослідженні митної декларації та доданих до неї документів у посадової особи митного органу виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості. Зокрема, дані сумніви в контролюючого органу сформувались на основі співставлення митної вартості подібних за якісними характеристиками товарів, митне оформлення яких вже здійснено, та аналізу наданих позивачем до митного контролю документів. Також, відповідач посилається на те, що у наданих декларантом документах не містилось усіх даних та були розбіжності (без конкретизації).

У зв'язку з зазначеним, митний орган витребував у позивача наступні додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення, інші документи для підтвердження заявленої митної вартості за бажанням декларанта.

На вказану вимогу митного органу позивачем надано: інвойс 213YL192 від 14.06.2013 року, пакувальний лист - 213YL192 від 14.06.2013 року, коносамент - CNSIWL10295 від 24.06.2013 року, сертифікат походження - G676017 від 02.07.2013 року, CMR 1164 від 31.07.2013 року, договір про транспортно-експедиційні послуги №08/01/2013 від 08.01.2013 року, довідку про транспортні витрати б/н від 29.07.2013 року, виписку з бухгалтерської документації від 01.08.2013 року, копії сторінок каталогу виробника товару, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією В-4066 від 30.07.2013 року, калькуляції від виробника та прайс-листи від виробника та продавця. Тобто, позивачем надано усі, витребувані митним органом документи.

Однак митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів від 01.08.2013 року №100250000/2013/600483/2, яким було збільшено розмір митної вартості імпортованого позивачем товару, що призвело до збільшення розміру зборів за даною поставкою у загальному розмірі на 60670,39 грн., в тому числі 49003,01 грн. - податку на додану вартість, 11667,38 грн. - ввізного мита. Зі змісту даного рішення вбачається, що митним органом було відкориговано митну вартість задекларованих позивачем товарів за резервним (шостим) методом. При цьому, в указаному рішенні зазначено, що в результаті контролю наявності підтверджуючих документів, використаних при обчисленні митної вартості, встановлено, що такі документи не містять всіх даних відповідно до обраного (першого) методу визначення митної вартості, а також містять розбіжності, а саме: відповідно до пункту 4.5 контракту від 15.12.2010 року №CU10-04YS продавець зобов'язується поставляти з кожною партією товару належним чином оформлені документи, але згідно відмітки Південної митниці інвойс на теплохід разом з товаром не надавався. Крім того, до митного оформлення декларантом не надано експортну декларацію.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012р. (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваних рішень слугував висновок митного органу про недостатність поданих позивачем документів для підтвердження митної вартості товару.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судами, в даному випадку відповідач зобов'язав позивача надати наступні документи: виписку з бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення, інші документи для підтвердження заявленої митної вартості за бажанням декларанта.

На вказану вимогу митного органу позивачем надано: інвойс 213YL192 від 14.06.2013 року, пакувальний лист - 213YL192 від 14.06.2013 року, коносамент - CNSIWL10295 від 24.06.2013 року, сертифікат походження - G676017 від 02.07.2013 року, CMR 1164 від 31.07.2013 року, договір про транспортно-експедиційні послуги №08/01/2013 від 08.01.2013 року, довідку про транспортні витрати б/н від 29.07.2013 року, виписку з бухгалтерської документації від 01.08.2013 року, копії сторінок каталогу виробника товару, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією В-4066 від 30.07.2013 року, калькуляції від виробника та прайс-листи від виробника та продавця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України визначено перелік складових митної вартості. Але зазначено, що ці складові (додаткові витрати) повинні додаватись до ціни товару для визначення митної вартості лише в тому випадку, коли вони не були включені до ціни товару.

Однак, митним органом не було вказано, які саме складові митної вартості є не підтвердженими та які саме документи необхідно подати для підтвердження конкретної складової.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та необхідності надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів № 100250000/2013/600483/2 від 01.08.2013р.

Водночас, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіт - Люкс» надміру сплаченого до бюджету ввізного мита та податку на додану вартість, враховуючи наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий, що не дає можливості стягнути спірні митні платежі.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 43.1. статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу України 2012 року повернення помилково або надміру сплачених до дня набрання чинності цим кодексом сум митних платежів здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом та Податковим кодексом України.

За вимогами ч.1 ст.301 МК України 2012 р. повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм встановлений відповідний порядок стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, позивачем не дотриманий Порядок стягнення з Державного бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014року (справа № 21-29а14), від 12 листопада 2014 року та від 25 листопада 2014 року (справа № 21-207а14).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці відхилити

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. залишити без змін.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013р., в частині залишеній без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: