Справа № 463/1173/15-а
Суддя: Нор Н. В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року

Личаківський районний суд м. Львова

в складі :

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі - Заверуха О.Б.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гламазди М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В своїх вимогах зазначала, що 29.10.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було винесено постанову №1л/360-ф по справі про адміністративне правопорушення, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КпАП у вигляді штрафу на суму 5100 гривень за невиконання припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №5-л від 05.04.2013 року. Починаючи з 2012 року позивач, яка проживає у АДРЕСА_1. розпочала підготовку документації щодо узаконення самочинно збудованої прибудови зі згоди усіх власників. Дана прибудова була збудована нею і її чоловіком. Влітку 2012 року вона звернулася до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з метою узаконення самочинно збудованої прибудови, однак отримала відмову, так як присадибна ділянка, яка була надана в користуванні її родині з 1954 року є не приватизованою. Після цього вона звернулася в Львівську міську раду щодо приватизації земельної ділянки, але також отримала відмову через наявний самобуд на земельній ділянці. Проте центр обслуговування мешканців ЛМР надав їй інформаційну картку з переліком необхідних документів щодо погодження даного самочинного будівництва. У лютому 2013 року ЛМР погодила всю документацію і вона отримала висновок Департаменту містобудування щодо технічної можливості експлуатації її прибудови. 04.04.2013 року вона звернулася до Личаківської районної адміністрації ЛМР стосовно вирішення питання технічної можливості експлуатації її будинку. Там їй було надано інформаційну картку з переліком документів, які необхідно зібрати. Серед них була і копія постанови у справі про адміністративне правопорушення і копія документу про сплату штрафу. З цієї причини вона 08.04.2013 року звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, де після надання відповідних документів і сплати штрафу вона отримала постанову та припис. На узаконення вказаної прибудови їй був визначений термін - 6 місяців, тобто до 05.10.2013 року Протягом 2-х тижнів усі необхідні документи були зібрані. Личаківська районна адміністрація на засіданні міжвідомчої комісії прийняла рішення про необхідність долучити до переліку документів заяву-згоду власниці сусіднього будинку. Однак з»ясувалося, що її сусідка не може надати таку згоду, оскільки її право власності на будинок оспорюється в судовому порядку, а даний будинок перебуває під арештом і на цій підставі Личаківська районна адміністрація призупинила розгляд її питання. І лише у жовтні 2013 року рішенням суду було встановлено що будинок її сусідки перебуває у власності ОСОБА_4 і їй була надана згадана вище заява-згода.11.12.2013 року Личаківська районна адміністрація ЛМР надіслала на адресу позивача лист з висновком щодо технічної можливості експлуатувати будинок з прибудовою №111 по вул. Старознесенській після самочинної реконструкції. 13.02.2015 року було укладено угоду з Личаківською районною адміністрацією про погодження самочинного будівництва Управлінням контролю та аудиту ЛМР була проведена перевірка кошторисної документації і погоджена сума в розмірі 8466 грн. 90 коп. 18.02.2014 року позивач звернулася до ЛМР з заявою про звільнення її від сплати цієї суми, оскільки вона є дитиною війни та інвалідом 1 групи. 05.09.2014 року вона отримала Розпорядження Личаківської районної адміністрації про погодження самовільно здійсненої реконструкції її будинку №111 по вул. Старознесенській в м. Львові. Однак на той момент вже існувала постанова ІДАБК у Львівській області про притягнення її до адміністративної відповідальності. Стверджує, що постанова якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності їй надіслана не була, а відтак вона не мала змоги оскаржити її раніше, а тому просить задоволити адміністративний позовом в повному обсязі

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримали, просить врахувати обставини , які викладені в адміністративному позові при прийнятті рішення та позов задоволити в повному обсязі. У підтвердження вимог покликаються на копію оскаржуваної постанови та інші документи.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала. Вказала, що такий є необґрунтованим та безпідставним. Крім того вказала, що позивачу належним чином була надіслана копія постанови, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а відтак просить відмовити у задоволенні даного позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Судом встановлено, що в 2012 році позивач розпочала підготовку документації щодо узаконення самочинно збудованої прибудови у м. Львові по вул. Старознесенській 111, зі згоди усіх власників будинку. Влітку 2012 року вона звернулася до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з метою узаконення самочинно збудованої прибудови, однак отримала відмову, так як присадибна ділянка, яка була надана в користуванні її родині з 1954 року є не приватизованою. У лютому 2013 року ЛМР погодила всю документацію і вона отримала висновок Департаменту містобудування щодо технічної можливості експлуатації її прибудови. 04.04.2013 року вона звернулася до Личаківської районної адміністрації ЛМР стосовно вирішення питання технічної можливості експлуатації її будинку. Там їй було надано інформаційну картку з переліком документів, які необхідно зібрати. Серед них була і копія постанови у справі про адміністративне правопорушення і копія документу про сплату штрафу. 08.04.2013 року звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, де після надання відповідних документів і сплати штрафу вона отримала постанову та припис. На узаконення вказаної прибудови їй був визначений термін - 6 місяців, тобто до 05.10.2013 року Личаківська районна адміністрація на засіданні міжвідомчої комісії прийняла рішення про необхідність долучити до переліку документів заяву-згоду власниці сусіднього будинку. У жовтні 2013 року їй була надана згадана вище заява-згода. 11.12.2013 року Личаківська районна адміністрація ЛМР надіслала на адресу позивача лист з висновком щодо технічної можливості експлуатувати будинок з прибудовою №111 по вул. Старознесенській після самочинної реконструкції. 13.02.2015 року було укладено угоду з Личаківською районною адміністрацією про погодження самочинного будівництва Управлінням контролю та аудиту ЛМР була проведена перевірка кошторисної документації і погоджена сума в розмірі 8466 грн.90 коп. 18.02.2014 року позивач звернулася до ЛМР з заявою про звільнення її від сплати цієї суми, оскільки вона є дитиною війни та інвалідом 1 групи. 05.09.2014 року вона отримала Розпорядження Личаківської районної адміністрації про погодження самовільно здійсненої реконструкції її будинку №111 по вул. Старознесенській в м. Львові .

Судом встановлено, що 29.10.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було винесено постанову №1л/360-ф по справі про адміністративне правопорушення, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КпАП у вигляді штрафу на суму 5100 гривень за невиконання припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №5-л від 05.04.2013 року.

Згідно даного припису від 05.04.2013 року вбачається, що її було зобов»язано вжити заходів щодо виконання вимог ст. 39 або п.9 ч.1 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та про виконання вимог припису слід було письмово повідомити інспекцію до 05.10.2013 року. Даний припис виконаний позивачем не був. Слід також зазначити, що він також не був оскаржений позивачем у встановленому законом порядку, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Крім того не знаходить свого підтвердження доводи викладені в адміністративному позові позивачем щодо того що постанова якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності їй надіслана не була, а відтак вона не мала змоги оскаржити її раніше, оскільки в судовому засіданні представником відповідача були надані докази, що остання їй вручалася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення,яка міститься в матеріалах справи.

У відповідності до ст.254 КпАП України, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст.280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), яка розглядає справу, повинна з'ясувати серед інших обставин і те, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає доведеним факт отримання позивачкою припису №5-л від 05.04.2013 року на підставі якого її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КпАП України, а також постанови про вчинення нею адміністративного правопорушення ч.1 ст.188-42 КпАП України у терміни передбачені чинним законодавством України

В той ж час, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.1 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем у позовній заяві не були наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача, а відтак суд приходить до висновку що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 6, 10, 11, 69-72, 86, 158-163, 171-2 КАС України, ст.ст.7, 254, 280 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування постанови- відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду з дотриманням порядку та строків, що передбачені ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя: Нор Н. В.