Справа № 803/1434/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/8842/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Левицької Н.Г., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представників сторін Губар Н.В., Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальсько-пресове підприємство» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальсько-пресове підприємство» (далі - ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Ковельської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2014 року № та № .

Вважає, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, прийнятими з порушенням вимог податкового законодавства і підлягають до скасування, оскільки операції позивача з контрагентами - ТзОВ «Сільмашпром» та ТзОВ «Клесівські граніти» пов'язані з господарською діяльністю підприємства, що підтверджується первинними документами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2014 року позов задоволений.

Ковельська ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що за результатами проведеної Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області перевірки ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» документально не підтверджений факт отримання послуг від ТзОВ «Сільмашпром», ТзОВ «Клесівські граніти» та їх використання в господарській діяльності, зокрема, не були надані первинні документи про транспортування та зберігання продукції, а надані документи не відповідають вимогам закону. Також перевіркою встановлено, що всупереч вимогам Податкового кодексу України ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» не сплачений земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, та на які позивач набув право власності.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10 по 28 лютого 2014 року Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2013 року, про що складений акт № 148-03-06-22/36523079 від 07 березня 2014 року.

Перевіркою встановлені порушення позивачем пункту 1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок яких завищено ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» податковий кредит за липень 2013 року на 6 815 грн 33 коп по взаємовідносинах з ТзОВ «Сільмашпром», ТзОВ «Клесівські граніти». Також перевіркою встановлено, що позивачем порушені вимоги пункту 287.6 статті 287 та пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, а саме, занижено земельний податок за земельні ділянки.

За результатами перевірки податковим органом 28 березня 2014 року винесене податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 4 732 грн 50 коп та податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку на 10 221 грн 54 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що виконані роботи та надані послуги контрагентами - ТзОВ «Сільмашпром», ТзОВ «Клесівські граніти» безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, а отримання цих послуг та використання у господарській діяльності підтверджене належним чином оформленими первинними документами, що в свою чергу свідчить про правомірність формування позивачем податкового кредиту за липень 2013 року за вказаними правовідносинами. При визначені позивачу грошового зобов'язання з земельного податку Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області не було враховано, що іншою юридичною особою, в користуванні якої перебуває земельна ділянка, був сплачений податок за ці земельні ділянки за той самий період.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, вважає їх такими, що зроблені поверхнево, без належного з'ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, і вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

Статтею 198 ПК України визначені правила формування податкового кредиту.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88. Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТзОВ «Сільмашпром» (ПП «Юридична компанія Восток») та позивачем укладений договір № 50/01-60-ЮПВ від 01 березня 2013 року, предметом якого є надання послуг з інформатизації та системного адміністрування, послуг по охороні здоров'я та медогляду водіїв, надання юридичних послуг: складання договорів, надання усних та письмових консультацій, послуг віртуального офісу. 01 березня 2013 року між позивачем та ТзОВ «Клесівські граніти» укладений договір № ЛТП-3, відповідно до якого ТзОВ «Клесівські граніти» надавало позивачу послуги з обслуговування під'їзної колії та транспорті послуги.

З матеріалів справи встановлено, що надані позивачем первинні документи на стверження реальності укладення договорів оформлені всупереч вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обіг та фінансову звітність» та Положенню №88.

Зокрема, в акті щодо надання послуг з інформатизації і системного адміністрування відсутня інформація про осіб, відповідальних за надання даних послуг, період виконання, зміст даних послуг. До перевірки також не надано звіти надання послуг чи інші первинні документи, щодо використання отриманих послуг саме в господарській діяльності ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство».

Щодо надання послуг по охороні здоров'я та медогляду водіїв, то у вказаних актах відсутня інформація про осіб, що надають дані послуги (що унеможливлює встановлення підтвердження права надання такими особами даних послуг), термін і час та місце виконання послуг. Також, до перевірки не було надано підтверджуючі документи, щодо надання вищезазначених послуг: звіти медогляду водіїв, журнали медогляду, журнали, де зазначаються показники рівня здоров'я водіїв (тиск, температура, показники апарату вимірювання алкоголю в організмі, тощо), норми яких дають право на відпуск водіїв на виїзд автотранспортом), тому неможливо встановити використання отриманих послуг саме в господарській діяльності ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство».

Щодо надання юридичних послуг: складання договорів, надання консультацій усних та письмових, то в зазначеному акті відсутня інформація про осіб, що надають дані послуги та є відповідальними за їх виконання, термін і час виконання ними даних послуг, не вказано спосіб надання усних консультацій (телефонний режим, лекції і т.д.). До перевірки також не надані письмові консультації, отримані ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство», список договорів, складених ТзОВ «Сільмашпром» (Приватне підприємство юридична компанія «Восток»), перелік питань і відповідей, щодо яких надавались консультації, тому неможливо встановити використання отриманих послуг саме в господарській діяльності ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство».

Крім того, в акті зазначена загальна сума надання юридичних послуг без виокремлення вартості кожної з послуг: складання договорів, надання консультацій усних та письмових.

Щодо надання послуг віртуального офісу, то в вищезазначеному акті, відсутня інформація про зміст даної послуги, осіб, що надають дані послуги та є відповідальними за їх виконання, термін і час виконання ними даних послуг, не вказано місце розташування даного «віртуального офісу». До перевірки також не надано перелік обов'язків, осіб відповідальних за надання даних послуг, їх звітів, журналів чи інших документів щодо підтвердження виконання ними даних послуг, тому неможливо встановити використання отриманих послуг саме в господарській діяльності ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство».

Щодо отримання транспортних послуг легкового авто, то у зазначеному акті не міститься жодної інформації про легковий автомобіль, яким були надані транспортні послуги, а саме: марка, номер легкового авто, час і термін надання послуг легкового автомобіля, вид транспортних послуг, відсутні зміст транспортних послуг- куди саме їздив водій, тощо.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» не було надано підтверджуючих документів щодо використання легкового авто в господарській діяльності товариства.

Щодо отримання послуг з обслуговування під'їзної колії, то в зазначеному акті не міститься жодної інформації про те, за який період виконувались дані послуги, термін виконання послуг, осіб, відповідальних за надані послуги та їх кількість, місце надання даних послуг, які саме послуги отримані та інше.

ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» не було надано підтверджуючих документів щодо використання отриманих від ТзОВ «Сільмашпром», ТзОВ «Клесівські граніти» послуг в господарській діяльності.

Апеляційний суд, проаналізувавши всі вищенаведені документи первинного обліку ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство», не може встановити змісту жодної із послуг, зазначених у цих документах відповідно до укладених договорів. Надані позивачем первинні документи містять відомості, які є неповні та суперечливі за змістом, не містять всіх необхідних реквізитів, що відповідно, позбавляє ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» можливості на отримання податкової вигоди на їх підставі.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.03.11 року ( №24068062) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких встановлена судом.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 28 березня 2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість винесене Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області правомірно.

Щодо позовної вимоги ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» про скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 березня 2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з земельного податку, то вона також до задоволення не підлягає. З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України № 2535-XII «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

У статті 5 цього Закону визначено, зокрема, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, суб'єктом власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

За змістом статті 15 вказаного Закону обов'язок сплачувати за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

У частинах 1, 2 статті 125 ЗК встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 ЗК та 377 Цивільного кодексу України.

Нинішня редакція цих норм чітко встановлює, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Водночас стаття 120 ЗК і в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, не давала підстав для іншого розуміння її змісту.

Згідно пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, у цих відносинах мають перевагу спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, а саме, стаття 120 ЗК України та стаття 377 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року у справі № 21-59а10, яка відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування судами.

З матеріалів справи встановлено та визнається сторонами, що ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» 14.10.2010 року набуто право власності на об'єкти нерухомого майна: адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю, градирня 3-ох секційну (Г-1) та насосну станцію оборот. сист. №3 (В-1), розташованих за адресою: м.Ковель, вул.Варшавська, 1. А отже, ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» з часу придбання будівель, розміщених на земельній ділянці, у власність зобов'язане сплачувати земельний податок незалежно від того, що за ці земельні ділянки податок сплачений іншою юридичною особою. Закон не містить положень, які б звільняли від сплати земельного податку у випадку сплати його іншою юридичною особою.

Таким чином, Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області правомірно прийняте податкове повідомлення-рішення № від 28 березня 2014 року про збільшення ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» суми грошового зобов'язання з земельного податку.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача є недоведеними, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладається обов'язок доведення правомірності своїх дій у разі заперечення позову, довів, що висновки акту перевірки ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство» ґрунтуються на належним чином досліджених обставинах реальності господарських операцій позивача із ТзОВ «Сільмашпром», ТзОВ «Клесівські граніти» та ретельному аналізі відповідності відображення господарських операцій первинним документам.

Судом першої інстанції обставини, які мають значення для справи, з'ясовані неповно, а висновки суду щодо обставин, які встановлені, не відповідають їм, тому відповідно до ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає до скасування.

Відповідно до частини 2 статті 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі № 803/1434/14 скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Н.Г. Левицька

Т.В. Онишкевич