Справа № 321/1162/14-а (2-а/321/12/2014)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2015 р. м. Київ К/800/18945/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Бутенка В.І., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області провести нарахування призначеної з 27.12.2013 року йому пенсії, відповідно до вимог чинного законодавства, із застосуванням базового середньомісячного заробітку за 2013 рік у розмірі 2700 грн. 98 коп.; провести перерахунок виплаченої пенсії з дня призначення.

Постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.Визнано дії Управління Пенсійного Фонду України у Михайлівському районі Запорізької області неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України у Михайлівському районі Запорізької області виконати певні дії, а саме: провести нарахування призначеної з 27.12.2013р. ОСОБА_4 пенсії, відповідно до вимог чинного законодавства, із застосуванням середньомісячного заробітку за 2013 рік у розмірі 2 700,98 грн. та провести відповідний перерахунок виплаченої пенсії ОСОБА_4 з дня призначення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судуапеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну, які надійшли скаргу до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судомапеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніхінстанцій встановлено, що з 12.06.2001 року позивачу призначена пенсія за вислугу років як працівнику у галузі освіти, яка призупинена у вересні цього ж року у зв'язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення даного виду пенсії.

03.03.2014 року позивач подав до УПФУ заяву про призначення пенсії за віком(60-літнього віку позивач досяг 26 грудня 2013 року), де особисто зазначив, що йому призначалась пенсія за вислугу років.

Розпорядженням № 12/63 від 07.04.14 позивачу з 27.12.13 нарахована пенсія за віком, з розрахунку переходу особи з одного виду пенсії (пенсія за вислугу років) на інший вид пенсії (пенсія за віком), при цьому до розрахунку взято страховий стаж 43 роки 24 дні (стаж враховано по 31.01.2014р. згідно з даними про сплату страхових внесків) та застосовано показник середньої заробітної плати по Україні на одну особу за 2007 рік у розмірі 1 197.91 грн.

Незгода позивача з діями пенсійного органу та зобов'язання відповідача провести нарахування пенсії із застосуванням середньомісячного заробітку за 2013 рік і було предметом спору по даній справі.

Відмовляючи у задоволені позову судапеляційної інстанції зазначив, що відповідач діяв у відповідності до вимог законодавства України.

З даним висновком колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «е»статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу - 2001 рік) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивачамало місце призначення іншої пенсії, про що вірно визначено судом першої інстанції, оскільки пенсія, яка була призначена у 2001 році ним отримувалась декілька місяців, після чого була зупинена її виплата з підстав продовження позивачем працювати у секторі, стаж праці у якому, надавав права особі на такий вид пенсії (за вислугою років).

Таким чином, позивач за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV звернувся вперше. Крім того, після вперше призначеної пенсії у 2001 році, він продовжував працювати, що було встановлено судами попередніх інстанцій та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 31 березня 2015 року справа № 21-612а14.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, щоапеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції, безпідставно визначив правомірність дій відповідача про застосування у цих правовідносинах частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV.

Таким чином, висновки зроблені судом першої інстанції є вірними та такими, що зроблені у відповідності до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на зазначене рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Михайлівському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати, залишити в силі постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: В.І. Бутенко

В.В. Швець