Справа № 815/1701/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1701/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Одеса

11 год. 08 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними: арешту на все майно за постановою В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; арешту на все майно за постановою ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними: арешту на все майно за постановою В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; арешту на все майно за постановою ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач є кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 25.02.2008 року та договором факторингу № 4 від 11.06.2012 року, а також іпотекодержателем нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1 10.03.2015 року позивачу, при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 25.02.2008 року: квартира за адресою: АДРЕСА_1 накладені арешти згідно оскаржуваних постанов ДВС. На думку позивача такі дії відповідача порушують права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Відповідно до чинного законодавства, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, яким в даному випадку є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки (передане в іпотеку майно). Таким чином, накладений згідно оскаржуваних постанов відповідача арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, не має жодних правових підстав, у зв'язку із тим, що договір іпотеки укладено до накладення вказаного арешту на предмет іпотеки і першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу на підставі іпотечного договору від 25.02.2008 року (аркуші справи 3-7).

В судове засідання сторони або їх представники не прибули, належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи (аркуші справи 172, 173, 181).

Через канцелярію суду за вхід. № 15125/15 від 18.06.2015 року від представника позивача за довіреністю надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження (аркуш справи 186).

Відповідач про причини неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав. Письмові заперечення проти позову відповідачем до суду надано не було.

Третя особа або його представник про причини неприбуття суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали. Через канцелярію суду за вхід. № 12178/15 від 19.05.2015 року представником третьої особи надано письмові заперечення проти позову, у яких третя особа просить відмовити у задоволенні даного позову, мотивуючи тим, що відповідно до п.п. 4.1-4.4 договору іпотеки від 25.02.2008 року, іпотекодержатель не має права на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета застави, а має лише право звернення стягнення на заставне майно лише на підставі виконавчого напису нотаріуса, або рішення суду, або іншим способом встановленим законодавством. Будь-які рішення суду, виконавчі написи нотаріусу, тощо позивачем до суду не надано, відтак право, яке порушено арештами відповідача, накладеними згідно оскаржуваних постанов - також відсутнє. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має переважне право отримати кошти у разі примусової реалізації майна в наслідок проведення прилюдних торгів. Таким чином, будь-яке виконавче провадження повинно здійснюватись з урахуванням ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», а дії державного виконавця щодо опису та арешту мають законний порядок та не порушують прав позивача як іпотекодержателя, у зв'язку з відсутністю окремого договору (іпотечного застереження) про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета застави, в укладеному договорі від 25.02.2008 року, наявність якого прямо передбачена п. 5 вказаного іпотечного договору (аркуш справи 158).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

З урахуванням зазначених обставин, а також викладеного в адміністративному позові клопотання позивача щодо розгляду справи без участі його представників, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за яким банк надав позичальнику однією сумою, а позичальник прийняв кредит у іноземній валюті в сумі 68 000, 00 доларів США (аркуші справи 11-51).

За вказаним договором позичальник зобов'язувався належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у сумі 68 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Розділом 2 вказаного договору про надання споживчого кредитку визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається - застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартира, що складається з 2-х кімнат, загальною площею 48,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 та порука ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2.

Крім того, в забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.02.2008 року, між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір від 28.02.2008 року, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є приватною власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. від 25.02.2008 року, реєстровий № 839, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25.02.2008 року за № 2715161, згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів № 5494910 від 25.02.2008 року, наданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (аркуші справи 52-55).

Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі іпотек (аркуші справи 9-10).

11.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (фактор) укладено договір факторингу № 4, за яким клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (аркуші справи 57-61).

Згідно п.п. 4.5, 1.5 вказаного договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вказаного, 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого, у зв'язку із укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року, цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, серед яких, в тому числі за договором іпотеки. Укладеним з ОСОБА_1 у забезпечення виконань договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.02.2008 року (аркуші справи 63-66).

З урахуванням зазначеного, позивач є кредитором ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.02.2008 року та іпотекодержателем за іпотечним договором від 25.02.2008 року нерухомого майна: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є приватною власністю іпотекодавця (аркуші справи 56).

За приписами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні І Суворовського ВДВС ОМУЮ перебував виконавчий лист № 2-2142, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 31.05.2010 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на суму 525 963 грн. 87 коп. на користь ПАТ «Ерсте Банк».

Згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів, за заявою стягувача про примусове виконання виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м. Одеси 31.05.2010 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на суму 525 963 грн. 87 коп. на користь ПАТ «Ерсте Банк», державним виконавцем І Суворовського ВДВС ОМУЮ було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2142 від 31.05.2010 року Суворовського районного суду м. Одеси. Вказаною постановою також було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1. в межах суми стягнення 525 963 грн. 87 коп. (аркуш справи 152).

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів також вбачається, що постановою І Суворовського ВДВС ОМУЮ В-8/647 від 08.06.2010 року на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 накладено арешт (аркуш справи 10).

При цьому, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_1, підтверджується реєстрація 25.02.2008 року приватного забезпечувального обтяження № 6661608 на підставі іпотечного договору, реєстровий номер 849 від 25.02.2008 року, об'єкт обтяження: квартира, 2-х кімнатна, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 та реєстрація зміни іпотекодержателя вказаного майна на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (аркуші справи 9зв., 10зв.).

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи, право іпотеки виникло до виникнення підстав для накладення арешту згідно оскаржуваних постанов. Таким чином, підстави для арешту заставного майна відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього ж Закону, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За приписами ч. 8 ст. 54 вказаного Закону, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням зазначеного, за наявності договору іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, арешт, накладений на майно третьої особи в частині накладення арешту на квартиру, 2-х кімнатну, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_1, було вчинено неправомірно, оскільки вказане майно знаходиться в іпотеці згідно договору від 25.02.2008 року, вказаний договір іпотеки укладено та зареєстровано до винесення оскаржуваних постанов, та першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу.

Враховуючи те, що підстави, визначені ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, інших підстав для звернення стягнення на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем чинним законодавством не передбачено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію банком першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.09.2013 року № К/800/1343/13.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що орган Державної виконавчої служби відповідно до вимог ч. 4. ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» повідомив позивача, як іпотекодержателя, про накладення арешту на майно, яке виступає предметом іпотеки та роз'яснив йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із цього майна.

Враховуючи наведене, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжував з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку» володіє переважним першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування накладеного на майно позивача арешту, оскільки під час прийняття спірних постанов відповідачем не враховано приписи Закону України «Про іпотеку» з урахуванням ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки вимога щодо звільнення з-під арешту вищезазначеного заставленого майна, яке належить ОСОБА_1 є похідною від визнання протиправними та скасування спірних постанов, а також, зважаючи на ту обставину, що без звільнення заставленого майна з-під арешту не відбудеться повного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправними: арешту на все майно за постановою В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; арешту на все майно за постановою ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними: арешту на все майно за постановою В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; арешту на все майно за постановою ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним арешт на все майно на підставі постанови В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира, 2-х кімнатна, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН: 5879492.

Визнати протиправним арешт на все майно на підставі постанови ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира, 2-х кімнатна, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН: 5879492.

Звільнити із-під арешту та заборони відчуження нерухоме майно, на яке було накладено обтяження згідно із постановою В-8/647 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, а саме: квартира, 2-х кімнатна, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН: 5879492.

Звільнити із-під арешту та заборони відчуження нерухоме майно, на яке було накладено обтяження згідно із постановою ВП23107329 від 08.06.2010 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, а саме: квартира, 2-х кімнатна, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН: 5879492.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан