Справа № 2-а-627/12
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-627/12 Головуючий у 1-й інстанції: Мішін М.І. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Кобаля М.І., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області на постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2012 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області про зобов'язання проведення перерахунку та виплати щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно штампу вхідної кореспонденції суду 19 січня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області про визнання недійсними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу, за період з 09 лютого 2011 року по 09 серпня 2011 року.

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2012 р. позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області задоволено частково: визнано відмову відповідача в перерахунку та виплаті позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірною та зобов'язано відповідача на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, надбавку до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням проведених виплат, починаючи з 09 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.11.2004 № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон № 2195-IV) позивач має правовий статус дитини війни.

Згідно статті 6 Закону № 2195-IV в редакції, яка діяла з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та діє з 22 травня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач як орган, якому делеговано повно важення щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог статті 6 Закону № 2195-ІV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Зі статті 6 Закону № 2195-ІV випливає, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) і встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону № 1058-ІV, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни місцевий суд обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для вико нання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядаються.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2009 року.

Проте місцевий суд припустився помилки, не врахувавши наступне.

Згідно абз.1 частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваної постанови відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду позивач звернувся 19 січня 2012 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду), хоча ставить питання про порушення його прав за час, більший ніж шість місяців.

Позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при виплаті йому відповідачем щомісячно пенсії. Звернення позивача до відповідача із заявою в порядку Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» з проханням сплатити певну суму грошей (виконати вимоги закону тощо) не є передбаченою законом можливістю досудового порядку вирішення спору в розумінні частини четвертої статті 99 КАС України.

Згідно статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дитині війни, з 09 лютого 2011 року, а не з 19 липня 2011 року, допущені порушення вимог процесуального законодавства, що призвели до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач звернувся з адміністративним позовом до суду згідно штампу вхідної кореспонденції лише 18 січня 2012 року. Жодних причин щодо поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом не навів.

Колегія суддів зазначає, що юридична необізнаність, похилий вік не можуть визначатися поважною причиною строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Доказів, що засвідчують тривале захворювання, що не давало можливості звернутися з позовом та призначити представника, інші причини, які не залежали від волі позивача, до суду надано не було.

Обставини, які б заважали (робили б неможливим) звернення позивача до суду з цим позовом, за матеріалами справи відсутні.

Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом щодо частини своїх вимог. Тому вимоги позивача за період з 09 лютого 2011 року по 18 липня 2011 року (тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду) підлягають залишенню без розгляду, а постанова суду першої інстанції в цій частині позовних вимог - скасуванню. За період з 18 липня 2011 року по 22 липня 2011 року судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 100, 198, 199, 203, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області на постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2012 р. - задовольнити частково.

Постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2012 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області про зобов`язання вчинити дії - скасувати в частині вирішення позовних вимог за період з 09 лютого 2011 року по 18 липня 2011 року, та в цій частині позов - залишити без розгляду.

В решті постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2012 р. у справі № 2а-627/12, зокрема, в частині задоволення позовних вимог з 18 липня 2011 року по 22 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Карпушова

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.