Справа № 813/847/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року справа № 813/847/15

16 год. 24 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Павлишин Ю.І.,

за участю:

представника позивача Рібуна Р.В.,

представника відповідача Оленюка Р.В.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (далі - ПАТ «Львівобленерго») звернулося до суду із позовом до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - ЛОТВ АМК України), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №96р/к від 23.12.2014р. у справі №1-02-48/2014.

Ухвалою суду від 06.04.2015р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення адміністративної колегії ЛОТВ АМК України №96р/к від 23.12.2014р. у справі №1-02-48/2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» є протиправним та підлягає скасуванню, виходячи з такого. Відповідачем неправильно визначені територіальні (географічні) межі ринку з постачання електричної енергії за регульованим тарифом у Львівській області межами знаходження електрообладнання позивача у Львівській області, який не є єдиним постачальником електричної енергії за регульованим тарифом на території цієї ж області. В свою чергу, відповідачем не досліджено, що в певних адміністративно - територіальних одиницях Львівської області є ряд постачальників електричної енергії і споживач самостійно вправі обирати такого постачальника. Також посилається на те, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_3 з приводу визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією не можуть розглядатись в контексті правовідносин між особою, яка займає монопольне становище на ринку та споживача таких послуг. Крім того, стверджує, що комісією позивача правомірно прийнято рішення про визначення розміру збитків, завданих позивачу протиправними діями ОСОБА_3, внаслідок порушення ним правил користування електричною енергією.

Відповідач подав до суду заперечення та доповнення до заперечень на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем правомірно визначено, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на території Львівської області із часткою 100% у межах розташування електричних мереж, що знаходяться на балансі позивача. Вважає, що в оскарженому рішенні обґрунтовано визнано дії позивача (щодо нарахування споживачу вартості та обсягу електричної енергії) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене ч.1 ст.13 та п.2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яке полягало у безпідставному та необґрунтованому донарахуванню ОСОБА_3 неврахованої електричної енергії із посиланням на Методику, що може негативно відобразитись на його фінансовому стані, яка була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні та доповненнях до нього. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечила з тих підстав, що в неї відсутня можливість вільно обирати постачальника електричної енергії, оскільки постачання електричної енергії в межах місця проживання третьої особи здійснюється лише позивачем. Під'єднання до електричних мереж, які належать іншим постачальникам є значно ускладненим, тому що електрична мережа будинку не під'єднана до електричних мереж таких постачальників.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Адміністративною колегією ЛОТВ АМК України 23.12.2014р. прийнято рішення №96р/к від 23.12.2014р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» (надалі - рішення). Вказане рішення прийняте за результатами розгляду справи №1-02-48/2014, розпочатої за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_3 щодо правомірності складання ПАТ «Львівобленерго» акта №05133 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357 від 17.04.2014р. та нарахування не облікованої електроенергії.

Прийнятим рішенням адміністративна колегія ЛОТВ АМК України постановила:

- визнати, що згідно з ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ПАТ «Львівобленерго» з 01.01.2013р. до 23.12.2014р. займає монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на території Львівської області із часткою 100% у межах розташування електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) ПАТ «Львівобленерго»;

- визнати, що ПАТ «Львівобленерго» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене ч.1 ст.13 та п.2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг постачання електричної енергії за регульованим тарифом у вигляді дії (необґрунтоване донарахування вартості та обсягу електричної енергії споживачу), що може призвести до ущемлення інтересів споживача (ОСОБА_3.), яка була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з постачання електричної енергії за регульованим тарифом;

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ПАТ «Львівобленерго» накласти штраф у розмірі 60000грн.;

- зобов'язано протягом 2-х місяців з дня отримання рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом приведення взаємовідносин з споживачем ОСОБА_3 у відповідність до Правил користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою КМУ від 26.07.1999р. №1357 і Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006р. №562.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Щодо позовних вимог про протиправність пункту 1 оскарженого рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до статуту позивача метою його діяльності є одержання прибутку шляхом забезпечення потреб споживачів в електричній енергії та в інших товарах, роботах, і послугах, відповідно до предмета діяльності в умовах функціонування Об'єднаної енергетичної системи України. Предметом діяльності позивача є здійснення підприємницької діяльності з купівлі, виробництва, транспортування, передачі, постачання та збуту електричної та теплової енергії споживачам, на оптові ринки, іншим постачальникам, у тому числі: виробництво електричної енергії; передача електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами; постачання електричної енергії за регульованим тарифом; комбіноване виробництво теплової та електричної енергії;виконання робіт і надання послуг юридичним та фізичним особам з розробки і видачі технічних умов на електропостачання та теплопостачання об'єктів, оперативно - технічного та ремонтно - експлуатаційного обслуговування зовнішніх електричних мереж та внутрішніх мереж теплопостачання, електропостачання і електроосвітлення житлових, громадських будівель та інших будівель невиробничого призначення.

Основними видами ліцензованої діяльності ПАТ «Львівобленерго» є: передача електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами ( ліцензія серії АГ №500365, що видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики; постачання електричної енергії за регульованим тарифом (ліцензія серії АГ № 500366, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики; виробництво електричної енергії (ліцензія серії АГ №500384, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики).

Згідно з п.11 ч.1 і ч.4 с.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на такому ринку належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України.

Разом із тим, монопольне (домінуюче) становище на ринку не визначено як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; ніякі акти законодавства України не містять вичерпного й усталеного переліку (а відповідно й визначень) усіх можливих ринків товарів (послуг) у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції» та інших актів антимонопольно-конкурентного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. №49-р, відповідачем здійснено визначення становища ПАТ «Львівобленерго» на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, а саме встановлено, що сфера діяльності ПАТ «Львівобленерго» у вигляді передачі і розподілу електричної енергії за регульованим тарифом знаходиться у стані природної монополії, тому ПАТ «Львівобленерго», відповідно до ст.ст. 1,5,6 Закону України «Про природні монополії» є суб'єктом природної монополії.

Товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Згідно із ст.1 Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Місцева (локальна) електрична мережа - приєднана електрична мережа, призначена для передачі електричної енергії від магістральної електричної мережі до споживача. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону діяльність суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у ст.. 5 Закону України «Про електроенергетику», а також діяльність суб'єктів господарювання на суміжних ринках підлягає ліцензуванню відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про природні монополії» до сфери діяльності суб'єктів природних монополій належить, зокрема, розподіл електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

Таким чином, відповідач дійшов до висновку, що товарними межами ринку є постачання електричної енергії за регульованим тарифом до власних місцевих (локальних) електричних мереж ПАТ «Львівобленерго», розташованих у межах Львівської області.

Територіальними (географічними) межами ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом є територія Львівської області, у межах розташування електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) позивача.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 1.4. Ліцензійних умов закріплена територія - це територія адміністративно - територіальної одиниці, де розташовані місцеві (локальні) електричні мережі, що перебувають у власності ліцензіата, та електричні мережі споживачів, які живляться від мереж ліцензіата або від приєднаних до мереж ліцензіата інших власників електричних мереж, які не мають ліцензії на постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

При цьому, характерними умовами споживання послуги з постачання електричної енергії за регульованим тарифом є те, що споживачі можуть отримувати таку послугу лише в межах тієї території, на якій пролягають локальні місцеві електричні мережі ПАТ «Львівобленерго».

Територіальними (географічними) межами ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом є територія Львівської області, у межах розташування електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) ПАТ «Львівобленерго».

Споживачами послуг з постачання електричної енергії за регульованим тарифом є фізичні та юридичні особи, що мають намір отримати послугу з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, розташованих у межах території Львівської області, у межах розташування електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) ПАТ «Львівобленерго».

Часовими межами ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом визначено період з 01.01.2013р. до 22.12.2014р. - проміжок часу, протягом якого залишались незмінні структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

Відповідачем встановлено, що бар'єрами вступу на ринок є адміністративні, економічні та організаційні обмеження, пов'язані із необхідністю отримання дозвільних документів, побудови (модернізації) відповідної інфраструктури, що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу.

Проаналізувавши позицію сторін у справі в цій частині, суд вважає за необхідне погодитись з висновками відповідача та відповідно визнати, що згідно з ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» частка ПАТ «Львівобленерго» на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом до власних місцевих (локальних) електричних мереж ПАТ «Львівобленерго», розташованих у межах Львівської області, складає 100%. В свою чергу, позивач не надав достатніх і належних доказів, які б спростували такий висновок відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про протиправність пункту 2 оскарженого рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» законодавство про захист конкуренції ґрунтується на нормах, встановлених Конституцією України, і складається із цього Закону та Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», а також інших нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до цих Законів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частина четверта статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлює, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною третьою ст.13 вказаного Закону передбачено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Виходячи зі змісту частини першої статті 13 Закону, не має значення чи мали місце передбачені вказаною нормою Закону про захист конкуренції дії по відношенню до одного споживача чи групи споживачів, систематично чи одноразово.

Відповідно до пункту 2 статті 50 вказаного Закону одним з порушень законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Суд зазначає, що відносини між населенням та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (надалі - Правила).

Згідно з п. 53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем; один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника; споживач має право внести до акта свої зауваження. При цьому, у разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.

Разом з цим, Постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562 затверджено Методику визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (надалі - Методика).

Вказана Методика встановлює порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами позивач надає третій особі послуги з постачання електричної енергії за адресою: вул. Дитяча, 59, м. Львів - Рудно на підставі договору про постачання електричної енергії від 08.07.2004 №1619-134.

В матеріалах справи міститься акт про порушення від 17.04.2014 № 05333 (надалі - Акт), що складений ПАТ «Львівобленерго». В акті встановлено, що споживач (третя особа ОСОБА_3.) при користуванні електричною енергією за адресою: вул. Дитяча, 59, м.Львів - Рудно порушив Правила шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, а саме: змонтовано розгалуження поза приладом обліку потайною електропроводкою від ввідного кабелю до автоматичного вимикача, який підключено до квартирної електромережі. А в п.8 акта зазначено, що порушення усунуто на місці, прилад обліку опломбований про що складено акт пломбування від 17.04.2014 № 2207878.

Також міститься вказівка, що відповідно до вимог пункту 3.1 Методики у разі виявлення у споживача самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку така Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.

Суд враховує лист від 18.07.2014 № 03/32-4642 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України яким повідомлено ОСОБА_3 про те, що за дорученням Міненерговугілля Держенергонаглядом, за участю ПАТ «Львівобленерго» перевірено факти, викладені у зверненні ОСОБА_3 та встановлено, що позивачем не зафіксовано в Акті та не позначено на схемі місце підключення без облікового проводу, що є порушенням вимог пункту 3.1 Методики.

Також в листі вказано, що 11.07.2014 на засіданні комісії інформаційно-консультаційного центру по роботі зі споживачами електричної енергії при ПАТ «Львівобленерго», за участю уповноважених представників ПАТ «Львівобленерго», відділу НКРЕ у Львівській області та інспекції Держенергонагляду у Львівській області, визнано неправомірним проведення розрахунку збитків за Актом від 17.04.2014 за №05133, оскільки представниками ПАТ «Львівобленерго» місце підключення без облікового проводу не виявлено.

При цьому, на дату розгляду звернення схема електропостачання помешкання відновлена. Тому, Міненерговугілля не може підтвердити чи спростувати факт наявності або відсутності на дату оформлення Акта «самовільного підключеного поза електролічильником» без облікового проводу.

Однак, дії енергопостачальника ПАТ «Львівобленерго», на думку Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, щодо процедури оформлення Акта суперечили вимогам Правил та Методики та були неправомірними.

Далі в листі зазначено, що на підставі викладеного, з урахуванням виявлених, порушень вимог Правил та Методики, Міненерговугілля зобов'язує позивача відкликати акт про порушення Правил від 17.04.2014 за № 05133 як, неправомірний, а проведені за ним нарахування збитків вважати не чинними та скасувати.

Позивач доказів оскарження вимог, викладених в листі Міненерговугілля не подав. Суд також враховує лист Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 08.10.2014 № 92/26/59-14, в якому вказано, що в Акті не зазначено власника електричної мережі, до якої здійснено самовільне підключення. В листі вказується на те, що Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.

При цьому, НКРЕКП звертає увагу, що в Акті та на схемі електропостачання споживача (оформленої додатком до Акта) чітко не зазначено місця самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, а також не вказано: меж балансової належності; перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), які зображені на схемі електропостачання споживача та використані в схемі самовільного підключення.

Таким чином, НКРЕКП вважає, що енергопостачальник, тобто позивач, не мав підстав для застосування положень Методики для здійснення розрахунку обсягу та вартості не облікованої електричної енергії за Актом.

Судом критично оцінюються посилання позивача на лист Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва №8420/0/20-14 від 21.10.2014р., лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3623-09/44232-07 від 22.12.2014р. та лист Міністерства юстиції України №16893-0-26-14/8.1 від 05.12.2104р., суть яких зводиться до порядку виявлення порушень вимог законодавства суб'єктами господарювання уповноваженими законом центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, державними колегіальними органами, органами виконавчої влади АР Крим, органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Проте, ці листи не містять жодної інформації щодо фактичних обставин у цій справі та не спростовують висновків відповідача по суті допущеного позивачем порушення.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на судові рішення у справі про стягнення заборгованості із ОСОБА_3, виходячи з такого.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2015р. в задоволенні позову ПАТ «Львівобленерго» в особі Залізничного відділу електропостачання Львівського міського відділення електропостачання до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування вартості не облікованої електричної енергії внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16.04.2015р. рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2015р. скасовано та постановлено нове рішення, яким позов ПАТ «Львівобленерго» в особі Залізничного відділу електропостачання Львівського міського відділення електропостачання задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2015р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 ОСОБА_5 від 16.04.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас передбачене ч.1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ не повинні сприйматись як обов'язкові.

Вказані висновки суду в цій частині повністю узгоджуються з листом Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012р. №2379/12/13-12.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене ч.1 ст.13 та п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання електричної енергії за регульованими тарифами, що може призвести до ущемлення інтересів споживача ОСОБА_3, яка була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, є правомірними.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про протиправність пунктів 3 і 4 оскарженого рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»за порушення, передбачене п.2 ст.50 вказаного Закону накладається штраф у розмірі до 10 відсоктів дозоду (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року , в якому накладається штраф.

В параграфі 5 оскарженого рішення (а.с. 20 Т.1) наводиться розрахунок штрафу за порушення п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Позивач розмір штрафу не оскаржує, обмежуючись лише доводами про протиправність оскарженого рішення в цілому.

Так само позивачем не вказано, які саме правові норми порушені відповідачем при зобов'язанні позивача припинити допущене правопорушення, вказане у п.2 оскарженого рішення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про правомірність пунктів 1 і 2 оскарженого рішення, тому немає підстав задовольняти позовні вимоги про визнання протиправним та скасування штрафу у розмірі 60000 грн., а також про зобов'язання припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом приведення взаємовідносин з споживачем ОСОБА_3 у відповідність до Правил і Методики.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати підлягають стягненню з позивача.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати. За подання адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. При цьому, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При поданні адміністративного позову позивач сплатив судовий збір лише за вимоги немайнового характеру в розмірі 73,08грн., що підтверджується платіжним дорученням №2379 від 17.02.2015р. Проте, за позовну вимогу майнового характеру позивач судовий збір у встановленому розмірі не сплатив. Тому, з позивача слід стягнути судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 1827грн. до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» () судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. до Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 09 червня 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик