Справа № 815/3102/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3102/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року 15 год. 10 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С,,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кривогуза С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 03.06.2015 року відкрито провадження у справі .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що перебуваючи на посаді головного казначея сектору видатків державного бюджету Управління Державного казначейства у м. Одесі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області позивачу не було виплачено середньомісячної допомоги на оздоровлення при вибутті позивача у відпустку згідно графіку відпусток, з 03.02.2011 року по 02.03.2011 року, відтак, вважає таку бездіяльність протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області щодо невиплати середньомісячної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 при вибутті у відпустку згідно графіку відпусток, з 03.02.2011 року по 02.03.2011 року та зобов'язати виплатити середньомісячну допомогу на оздоровлення.

Представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, у судовому засіданні 18.06.2015 року надав письмові заперечення по справі (а.с. 117-119).

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом під час офіційного з'ясування обставин у справі встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Управлінням Державного казначейства у м. Одесі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області.

Наказом Управління Державного казначейства у м. Одеса № 52-к від 21.04.2010 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду провідного казначея сектору видатків державного бюджету Управління Державного казначейства у м. Одеса з 26 квітня 2010 року (а.с. 40).

Наказом Управління Державного казначейства у м. Одеса № 97-к від 03.09.2010 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду головного казначея сектору видатків державного бюджету Управління Державного казначейства у м. Одеса з 06 вересня 2010 року (а.с. 51).

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про державну службу", державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам органів надано право за наявності коштів надавати працівникам допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату працівника.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про відпустки" основна відпустка надається працівникам за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Статтею 12 Закону України "Про відпустки" визначено, що щорічну відпустку па прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Сторонами не заперечувалось, що на підставі заяв позивача про надання частини щорічної відпустки за період роботи з 26.04.2010 року по 25.04.2011 року тривалістю 14 календарних днів, наказами управління Казначейства від 15.10.2011 року №285-в, 15.10.2010 №74м ОСОБА_1 було надано основну частину щорічної відпустки.

Судом було встановлено, що згідно розрахунково-платіжної відомості працівника за лютий 2011 року ОСОБА_1, було нараховано матеріальної допомоги у розмірі 1006 грн., у розмірі оклада (а.с. 112).

Отже, скориставшись приписами пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" відповідач скористався своїм правом надати позивачу допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1, разом з тим, враховуючи, що позивач пропрацював на посаді менше одного року, при отриманні залишку щорічної відпустки за період роботи з 26.04.2010 по 25.04.2011 року тривалістю 14 календарних днів на підставі наказу від 18.01.2011 року №7-в у ОСОБА_1 не виникло право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відтак, відповідачем, за заявою позивача було надано основну частину щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів та виплачено матеріальну допомогу при повному додержані приписів Закону України "Про відпустки", постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", та Закону України "Про державну службу".

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі не було порушено прав позивача щодо невиплати середньомісячної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 при вибутті у відпустку згідно графіку відпусток, з 03.02.2011 року по 02.03.2011 року з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання виплатити позивачу середньомісячну допомогу на оздоровлення.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 12.06.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області щодо невиплати середньомісячної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 при вибутті у відпустку згідно графіку відпусток, з 03.02.2011 року по 02.03.2011 року та зобов'язання виплатити середньомісячну допомогу на оздоровлення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 22.06.2014 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеській області щодо невиплати середньомісячної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 при вибутті у відпустку згідно графіку відпусток, з 03.02.2011 року по 02.03.2011 року та зобов'язання виплатити середньомісячну допомогу на оздоровлення - відмовити повністю.

22 червня 2015 року.