Справа № 2-а-99/10
Суддя: Подіновська Г. В.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-99/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Подіновської Г.В.

при секретарі: Кузнецовій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському районі Херсонської області про бездіяльність Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському районі Херсонської області та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ,

встановив:

У грудні 2009 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він згідно Закону України №2195-ІУ від 18.11.04 р. «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни і йому повинна з січня 2006 р. виплачуватись соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак, відповідач, в порушення ст.6 зазначеного закону, не нараховує вказану щомісячну державну допомогу.

Просив суд поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, оскільки про порушення прав йому стало відомо лише після висвітлення зазначених подій в засобах масової інформації та отримання відповіді на звернення в Пенсійний фонд України, визнати неправомірними дії відповідача, зобов'язати останнього нарахувати недоплачену щомісячну соціальну допомогу за 2006- 2008 роки у сумі 3441грн. 50 коп. грн.

Позивач у судове засідання не зявився, просив розглянути позовну заяву за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій з позовними вимогами не погоджується, справу просив розглянути без участі представника управління Фонду. В своїх запереченням на позовну заяву посилався на те, що Законом не передбачено, яким саме органом, за рахунок яких коштів та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата пенсій. Статтею 7 Закону № 2195 встановлено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених даним Законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Неможливо застосувати норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни" до внесення змін до Державного бюджету України на 2007 рік, оскільки немає відповідного бюджетного призначення, виплата пенсії потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України.

Згідно діючого законодавства позивач з 01.01.2008 р. отримує підвищення до пенсії як дитина війни.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився 26.05.1939 року і у відповідності до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус «дитини війни».

На нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-ІУ від 18.11.04 р., дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

У 2006 році ця норма закону скасована чи призупинена не була, але Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» стаття 110 викладена в такій редакції: «установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету».

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році не визначив порядок виплати надбавки до пенсії дітям війни, то вимоги позивача, що стосуються 2006 року задоволенню не підлягають.

Пунктом 12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено з урахуванням ст. 111 того ж Закону, якою обмежено коло суб'єктів підвищення пенсії, а також встановлені інші її розміри.

Дія цієї ж статті вказаного Закону у 2008 році була змінена Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007 року, який набрав чинності з 01.01.2008 року, а п.41 розділу II цього Закону було встановлено, що у 2008 році «Дітям війни» підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішення про підвищення пенсії на 30% мінімального розміру пенсії за віком, як «Дитині війни», позивачу відповідачем до теперішнього часу прийнято не було, нарахування відповідно до зазначеного закону не проведені.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 у справі щодо відповідності положень статей 29, 36 частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України про «Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), зокрема, пункт 12 ст.71 та ст. 111 Закону «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнав неконституційними.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10рп/2008 по справі №1-28/2008 були визнані такими, що не відповідають конституції (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», зокрема, положення п.41 розділу II, яким було змінено на 2008 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст.152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, а у рішенні Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) правових актів вони визнаються не чинними на майбутнє.

Тому положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», зокрема, положення п.12. ст.71, яким було припинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», втратили чинність 09.07.2007р., положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», зокрема, положення п.41 розділу II, яким було змінено на 2008 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», втратили чинність 22.05.2008р., а норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є діючими з 09.07.2007р. та з 22.05.2008 р., і відповідач зобов'язаний був здійснити позивачу нарахування підвищення до пенсії, у відповідності до зазначених рішень Конституційного Суду України, але відповідач відмовився це робити.

На час розгляду цієї справи судом, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.І ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.І ст.63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» прожитковий мінімум на одну особу в 2006 році складає з 1 січня - 350,00 грн., з 1 квітня - 359,00 грн., з 1 жовтня - 366,00 грн.

Ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380,00 грн., з 1 квітня - 387,00 грн., з 1 жовтня - 395,00 грн., зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380,00 грн., з 1 квітня - 406,00 грн., з 1 жовтня - 411,00 грн., при цьому зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 %, що складає відповідно 410,06 грн. та 415,11 грн., таким чином розмір 30% мінімального розміру пенсії рахується за формулою: 410,06 грн. х 30%, та складає 123,02 грн., а починаючи з 01.10.2007 року - 415,11 грн. х 30 %, та складає 124,53 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, який набрав чинності 01.01.2007 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, який набрав чинності 01.01.2008 року, скасовано відповідні соціальні допомоги оспорюваної категорії громадян. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, 22.05.2008 року положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» відповідно, щодо скасування відповідної

допомоги визнано неконституційними. З 09.07.2007 р. та з 22.05.2008 р., відповідно, зазначені положення Законів втратили чинність.

Таким чином, законною є вимога позивача щодо нарахування соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та перерахування за період з 22.05.2008 р. Зазначеної позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, яка викладена у рішенні по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р.

Крім того, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» про незворотність дії у часі законів та інших нормативно- правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи, відповідно до якого - реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. До спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 6 ст.9 КАС України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт який має вищу юридичну силу. Якщо міжнародним договором згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначається, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону або іншого нормативно-правового акта з позиції відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950р. (ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 р.) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд критично відноситься до заперечень відповідача відносно того, що законодавством не визначено яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення до пенсії дітям війни, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Посилання відповідача на те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни» відповідно до ст.6 Закону, є непереконливими. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру

пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.І вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії, а саме - за період з 09.07.2007 р. по

1)
р. в розмірі 123,02 грн. на місяць, за період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. - 124,53 грн. на місяць та перерахування щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за період з 22.05.2008 р. до 31.12.2008 року, а дії відповідача, щодо відмови позивачу у перерахунку підвищення до пенсії є неправомірними, оскільки вони не відповідають вимогам ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.І ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд знаходить поважними доводи позивача про пропуск строку позовної давності і вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.19, 22, 152 Конституції України, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р., рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року по справі №1-29/2007, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 09.07.2008 року по справі №1-28/2008, ст.ст.8, 9, 19, 94, ч.І ст.102, 159-163, 167 КАС України, ст.ст.1, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.08.1999 року, ст.110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005р.,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському районі Херсонської області про бездіяльність Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському районі Херсонської області та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав свобод та інтересів.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському районі Херсонської області здійснити нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розрахунку за період з 09.07.2007 р. по 30.09.2007 р. - 132,02 грн. на місяць, за період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. - 124,53 грн. на місяць.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Каховка та Каховському ра-йоні Херсонської області здійснити перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 р. до 31.12.2008 року.

В решті інших позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана протягом 10 днів з дня її проголошення, апеляційна скарга на постанову суду може бути подана

протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення зазначених строків, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано, якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано.

Суддя Подіновська Г.В.