Справа № 2218/5104/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/63861/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Хмельницької міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішень Хмельницької міської ради від 30 червня 2010 року № 22 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для городництва ОСОБА_5 та від 27 квітня 2011 року № 39 в частині відмови ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 17 квітня 2004 року позивач звернувся із заявою на ім'я міського голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1.

08 червня 2004 року рішенням Хмельницької міської ради в задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2007 року зобов'язано Хмельницьку міську раду у встановленому законом порядку розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницької міської ради від 30 січня 2008 року № 19 на виконання постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2007 року було прийнято рішення про надання позивачу земельної ділянки в порядку черговості.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2008 року було визнано недійсним та скасовано рішення Хмельницької міської ради від 30 січня 2008 року № 19 в частині щодо вирішення питання про відведення ОСОБА_4 присадибної ділянки та зобов'язано Хмельницьку міську раду на найближчій сесії виконати вимоги постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2006 року і розглянути по суті його заяву та пропозицію виконавчого комітету Хмельницької міської ради про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність присадибної ділянки по АДРЕСА_1.

На виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2008 року Хмельницька міська рада 27 квітня 2011 року розглянула клопотання ОСОБА_4 та рішенням № 39 відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки дана земельна ділянка рішенням Хмельницької міської ради № 22 від 30 червня 2010 року передана ОСОБА_5 для ведення городництва.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції із висновком суду першої інстанції погодився та залишив постанову Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статтей 22, 36 Земельного кодексу України земельні ділянки для городництва відносяться до земель сільськогосподарського призначення та можуть передаватись громадянам в оренду.

На земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.

З наведеного слідує, що передача земельних ділянок для городництва у власність не передбачена, а здійснення капітального будівництва на таких земельних ділянках заборонено.

Згідно положень статтей 38, 40 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із змісту архівного витягу рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23 травня 1996 року № 946, земельна ділянка по АДРЕСА_1 0,1 га вилучена із землекористування у ОСОБА_6, яка була виділена їй під будівництво індивідуального житлового будинку, та переведена до земель запасу.

17 квітня 2004 року позивач звернувся із заявою на ім'я міського голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1.

28 травня 2004 року виконавчий комітет Хмельницької міської ради рішенням № 298-Г вніс пропозицію на розгляд сесії міської ради про надання згоди ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, споруд, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови.

06 жовтня 2005 року ОСОБА_5 звернувся із заявою на ім'я міського голови про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1 га.

Згідно рішень Хмельницької міської ради № 22 від 30 червня 2010 року та № 13 від 28 вересня 2011 року земельна ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 744 мІ передана ОСОБА_5 в оренду для ведення городництва.

Судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено, яке цільове призначенням земельної ділянки по АДРЕСА_1, вона відноситься до земель сільськогосподарського призначення чи до земель житлової та громадської забудови, якщо дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, то з яких підстав вона була передана ОСОБА_5 для ведення городництва, при тому як ним подавалась заява про надання цієї ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Встановлення вказаних обставин та їх дослідження в судовому засіданні суттєво впливає на правильність вирішення вимог позивача.

Крім цього колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суди не вияснили, які відносини склалися між сторонами та чи пов'язані ці відносини із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій при наданні земельних ділянок.

Враховуючи зазначене суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили, чи може бути даний спір розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як судами не були дослідженні вказані обставини, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді