Справа № 812/211/15
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/211/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Секірської А.Г.,

суддів - Свергун І.О.,

Чиркіна С.М.,

при секретарі - Барашко М.В.,

за участю сторін

позивача - ОСОБА_2

відповідача Міністерства доходів і зборів України - Шепіль В.В., довіреність від 16.06.2015 № 99-99-10-17/12/7;

відповідача Головного управління Міндоходів у Луганській області - Шепіль В.В., довіреність від 12.05.2015 №15/9/12-32-10/11;

відповідача Державної фіскальної служби України - Шепіль В.В., довіреність від 15.06.2015 № 17-к;

відповідача Головного управління ДФС у Луганській області - Шепіль В.В., довіреність від 19.06.2015 № 162/9/12-32-10-02/10;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Луганській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі - Відповідач 1), Головного управління Міндоходів у Луганській області (далі - Відповідач 2) з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о «Про звільнення ОСОБА_2», поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області, стягнення на користь позивача компенсації за час вимушеного прогулу з 23.05.2015 по час поновлення його на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Наказом Державної податкової інспекції в м. Красний Луч від 20.07.1995 № 71-л позивача призначено на посаду спеціаліста відділу податкових розслідувань ДПІ в м. Красний Луч. Наказом Державної податкової адміністрації в Луганській області від 21.07.2010 № 333-о позивача призначено на посаду начальника Державної податкової служби в м. Красний Луч. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.11.2013 № 3484-о «Про призначення» позивача в порядку переведення призначено на посаду

заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області.

У листопаді 2014 року позивач разом з установою перемістився з м. Луганська до м. Сєвєродонецька, де виконував свої функціональні повноваження в повному обсязі.

Відповідно до наказу Головного управління Міндоходів у Луганській області від 20.02.2015 № 98-о «Про надання відпустки ОСОБА_2», у зв'язку з сімейними обставинами, керуючись ст.18 Закону України «Про відпустки», позивачеві надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.02.2015 по 22.05.2015.

Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач 07.04.2015 дізнався, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о «Про звільнення ОСОБА_2» його звільнено з займаної посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» за п.7 прим.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, ч.3 ст.4 Закону України «Про очищення влади». Підставою для звільнення стала доповідна записка від 13.03.2015 № 610/99-99-04-01-02-18.

Після ознайомлення з наказом про звільнення позивачем підготовлено та направлено до Міністерства доходів і зборів України та Головного управління ДФС у Луганській області запити з вимогою пояснити підстави звільнення та надати документи, що стосуються проходження ним служби в податкових органах та підстав звільнення. Відповідь від Державної фіскальної служби України позивачем не отримано.

Позивач вважає, що дії Міністерства доходів і зборів України, вчинені шляхом видання оскаржуваного наказу, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки грубо порушують його права людини та громадянина України, встановлені Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про очищення влади», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та іншими нормами міжнародного права, є протиправними, а наказ про звільнення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Підставою звільнення стало неподання позивачем у строк: не пізніше ніж на десятий день з дня початку перевірки у відповідному органі згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено п.3 ч.2 ст.5 Закону України «Про очищення влади».

Враховуючи побудову норми права, визначеної ч.3 ст.4 Закону України «Про очищення влади», вона має відсилочний характер та правову прив'язку до плану проведення перевірок, який затверджується, виходячи з вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р «Про затвердження плану перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», керівником відповідного органу.

Наказом Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно посадових і службових осіб Міндоходів» з 2 березня 2015 року розпочато перевірку стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників головних управлінь Міндоходів.

Зазначений наказ надійшов до Головного управління Міндоходів у Луганській області 25.02.2015, починаючи з 25.02.2015 по день видачі наказу про звільнення, всупереч п.6 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563, та п.п.3.1 п.3 наказу Державної фіскальної служби № 117, позивача з цим наказом не ознайомлено.

Позивач зазначив, що за час перебування на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з 05.11.2013 по 16.03.2015 та перед тим, він жодним чином не сприяв узурпації влади Президентом України Віктором Януковичем, не приймав незаконних рішень та дій, які були б визнані такими у судовому або будь-якому іншому порядку, а також не ухилявся від виконання своїх службових обов'язків, не порушував прав і свобод людини.

За відсутності цих ознак у його службовій діяльності неможливо говорити про розповсюдження на нього Закону України «Про очищення влади», і саме це позивач міг би довести шляхом подання відповідно до ст.4 Закону України «Про очищення влади» заяви, з повідомленням про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони, передбачені законом, і про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього. Натомість 1-й відповідач, протиправно звільнивши позивача за формальною ознакою, позбавив його можливості подати відповідну заяву та пройти люстраційну перевірку, тим самим позбавивши права довести свою непричетність до узурпації влади Президентом України В. Януковичем.

Позивач зазначив, що відповідачі вчинили щодо нього дискримінацію, заборону на яку встановлено ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, не повідомили про проведення перевірки з очищення влади, обмежили право пройти таку перевірку та безпідставно звільнили за формальною ознакою.

Крім того, оскаржуваний наказ прийнято під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що є порушенням вимог трудового законодавства, зокрема ч.3 ст.40 КЗпП України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Оскаржуваний наказ не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки він направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що суперечить вимогам ст.22 Конституції України, що є підставами для скасування зазначеного наказу та поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області відповідно до ст.235 КЗпП України та відшкодування середнього заробітку за посадою, яку позивач займав на час звільнення, за період вимушеного прогулу, а саме - з часу закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 23.05.2015 по час поновлення його на посаді. Відповідно до вимог п.2-3 ч.1 ст.256 КАС України, негайному виконанню підлягає постанова суду про поновлення позивача на посаді.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав додаткові письмові пояснення від 15.06.2015, в яких зазначив, що заперечує проти посилання відповідача на п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" в частині того, що він підпадає під порядок звільнення без перевірки, оскільки виходячи з даної норми права обов'язковому звільненню впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом підлягають особи, які обіймали сукупно не менше одного року відповідну посаду (посади) згідно із переліком, у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року (ч.1 ст.3 Закону). Крім того, рішення про порядок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка. В порушення п. 6 Порядку КМУ № 563 на веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка (ГУ Міндоходів України у Луганській області) наказ не розміщено, що підтверджується скрін-шотами з сайтів. Наказ № 117 містить в собі зобов'язання забезпечення доведення його до осіб, щодо яких повинна бути проведена перевірка, в день його надходження (п.3 наказу), що в порушення п.6 Порядку та п.3 наказу № 117 не було здійснено відносно позивача. Звільнення позивача за неподання заяви є передчасним, оскільки строк подання такої заяви на момент звільнення не настав.

На думку позивача, неправомірне звільнення його з посади за формальною ознакою (неподання заяви) тягне за собою суворі наслідки як для державного службовця, оскільки позивач перебуває в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" і до нього застосовано заборону 10 років обіймати державні посади. Позивач позбавлений можливості в подальшому, у разі змін у законодавстві, довести свою непричетність до дій або бездіяльності щодо підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення від Головного управління Міндоходів у Луганській області проти позовної заяви (а.с.65-70), в яких послалася на наступне.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України "Про очищення влади" (Закон № 1682) протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону. Критерії здійснення очищення влади встановлені статтею 3 Закону. Так, згідно з пунктом 4 частини другої статті 3 Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

ОСОБА_2 у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 займав посаду заступника начальника ГУ Міндоходів у Луганській області, тобто є особою, до якої застосовуються положення Закону № 1682.

Відносно тверджень позивача, що він був позбавлений права в установленому Законом порядку пройти перевірку, відповідач зазначив, що відповідно до положень п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682 після перевірки даних, що містяться в особовій справі, особа, до якої застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 Закону № 1682, має бути звільнена без будь-яких додаткових умов за її заявою або у разі неподання такої заяви - за сам факт неподання заяви.

Неподання особою заяви про застосування відносно неї визначених законом заборон або заяви про згоду на проведення перевірки є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка не передбачає наявність будь-яких інших додаткових умов для звільнення.

Також відповідач не погоджується з твердженням позивача, що він не був обізнаний про початок проведення перевірки в ГУ Міндоходів у Луганській області, тому термін для подання заяви для нього не розпочався. Згідно з пунктом 6 Порядку № 563 наказ Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 117 "Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" був опублікований на офіційному веб-сайті Міндоходів України.

Згідно з пунктом 1.2 цього наказу з 02.03.2015 розпочато перевірку стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників головних управлінь Міндоходів. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 перебував у відпустці, він не був особисто ознайомлений під підпис з цим наказом управлінням персоналу, але він як заступник керівника головного управління був обізнаний з вимогами Закону № 1682 та з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р "Про затвердження плану проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", яким затверджено відповідний план проведення люстраційних перевірок у відповідних органах державної влади, та мав можливість і був зобов'язаний дізнатися про дату початку перевірки з офіційного веб-сайту ДФС України.

Щодо звільнення позивача в період декретної відпустки, відповідач зазначив, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Статтею третьою Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682 передбачено, що закони та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1682 не містять імперативних норм щодо застережень чи виключень стосовно заборони звільнення осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною у період проведення люстрації та, як наслідок, відповідного розірвання трудового договору з підстав, встановлених в пункті 7-2 статті 36 КЗпП України.

За таких обставин, відповідач Міністерство доходів і зборів України при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому відсутні підстави для скасування цього наказу. Щодо заявлених вимог про зобов'язання поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника ГУ Міндоходів у Луганській області та стягнення на його користь заробітної плати за період вимушеного прогулу, вони є похідними від позовної вимоги про скасування оскаржуваного наказу, тому задоволенню не підлягають.

Аналогічні пояснення надані представником відповідачів від Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Луганській області.

На підставі викладеного, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Згідно з пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини 2 статті 17 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16.04.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII), очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" визначається Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок № 563).

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1, присягу державного службовця позивачем прийнято 20.07.1995, з 20.07.1995 по час звільнення працював у органах державної податкової служби, наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.11.2013 № 3484-о призначений на посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області в порядку переведення з Державної податкової інспекції у м. Красний Луч Головного управління Міндоходів у Луганській області з 08.11.2013 (а.с.16-23, 111-115).

Позивач перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Сєвєродонецьк Луганської області з 01.10.2014, що підтверджується довідкою від 31.10.2014 № 752 (а.с.24).

Згідно з наказом Головного управління Міндоходів у Луганській області від 08.11.2013 № 277 "Про розподіл обов'язків між керівництвом Головного управління Міндоходів у Луганській області" позивач виконував обов'язки по керівництву роботою структурних підрозділів Головного управління Міндоходів у Луганській області і підпорядкованих підприємств: адміністративно - господарське управління, відділ фінансово - економічної роботи та бухгалтерського обліку, управління ІТ та обліку платників, сектор реалізації інновацій, філія ДП "Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України" у Луганській області, та здійснював кураторство роботи підпорядкованих територіальних органів Головного управління Міндоходів: Державна податкова інспекція у м. Красному Лучі Головного управління Міндоходів у Луганській області, Державна податкова інспекція у Слов'яносербському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, Державна податкова інспекція у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, Старобільська міжрайонна державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Луганській області (а.с.31-34).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо:

1) Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників;

2) Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників;

3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації;

4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника;

5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників;

6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту;

7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України;

8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг;

9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг;

10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

Таким чином, посада заступника керівника територіального органу Міндоходів, яку займав позивач, відноситься до посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади відповідно до Закону № 1682-VII.

Наказом Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 117 "Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" (далі - Наказ № 117) розпочато перевірку відповідно до Закону № 1682-VII стосовно керівників структурних підрозділів апарату Міндоходів - з 2 березня 2015 року (п.1.1), стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі - з 2 березня 2015 року (п.1.2).

Суд не приймає посилання позивача на те, що норма права, визначена частиною 3 статті 4 Закону № 1682-VII, має відсилочний характер та правову прив'язку до плану проведення перевірок, який затверджується керівником відповідного органу, а план проведення перевірок керівником ГУ Міндоходів у Луганській області не затверджувався, як того вимагає розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р "Про затвердження плану проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", з огляду на наступне.

План проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 0/1025-р, містить примітку, що керівник органу або голова суду відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України "Про очищення влади" визначає дату початку проведення перевірки у відповідному органі або суді з урахуванням строків, установлених зазначеним Законом, та необхідності завершення проведення перевірки в межах строків, установлених цим планом.

Згідно із частиною 4 статті 5 Закону № 1682-VII організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Аналогічне положення міститься у пункті 4 Порядку № 563.

Пунктом 5 Порядку № 563 визначено, що керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Згідно із підпунктом 9 пункту 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013, 11. Міністр як керівник Міністерства призначає на посади за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій та звільняє з посад керівників територіальних органів Міндоходів України, призначає на посади та звільняє з посад заступників керівників територіальних органів Міністерства.

Відповідно до підпункту 18 пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 Голова ДФС призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів ДФС, начальників митних постів.

Таким чином, зважаючи на те, що керівники та заступники керівників територіальних органів Міндоходів, яким є, зокрема, Головне управління Міндоходів України у Луганській області, призначаються на посаду та звільняються з посад керівником Міністерства доходів і зборів України, саме до компетенції останнього віднесено організацію проведення перевірки згідно із частиною 4 статті 5 Закону № 1682-VII та визначення дати початку проведення перевірки у відповідності з Планом проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 0/1025-р, і видання окремого наказу Головного управління Міндоходів України у Луганській області про початок проведення перевірки керівників, їх перших заступників та заступників керівників зазначеного територіального органу Міндоходів чинним законодавством не передбачено.

Також суд не приймає посилання позивача на те, що в порушення п.п.3.1 та 3.2 п. 3 Наказу № 117, його не було ознайомлено з зазначеним Наказом, і звільнення за неподання заяви є передчасним, оскільки строк подання такої заяви для нього на момент звільнення не настав, з огляду на наступне.

Підпунктами 3.1 та 3.2 п.3 Наказу № 117 зобов'язано керівників (голів комісій з реорганізації) територіальних органів Міндоходів, спеціалізованого департаменту (органу) забезпечити доведення цього наказу в день його видання до відома осіб, зазначених у підпунктах 1.2-1.4 пункту 1 цього наказу. Інформацію про ознайомлення направити до Департаменту персоналу. Надати особисто та забезпечити надання особами, зазначеними у підпунктах 1.2-1.4 пункту 1 цього наказу, до Департаменту персоналу власноручно написаних заяв за формою, визначеною у додатках 1 або 2 Порядку (а.с.30).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 563 рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Судом встановлено, що 25.02.2015 Наказ № 117 надійшов до Головного управління Міндоходів у Луганській області вх.№ 654/8 (а.с.30) та на виконання пункту 6 Порядку №563 був оприлюднений на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України, про що свідчить скрін-шот зі сторінки офіційного веб-сайту Державної фіскальної служби України (режим доступу - http://sfs.gov.ua/pro-sfs-ukraini/robota-z-personalom/pro-ochischennya/normativno-pravovi-akti/63562.html) (а.с. 89).

Судом не приймаються доводи позивача про те, що в порушення п. 6 Порядку № 563 наказ № 117 не було розміщено на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка - ГУ Міндоходів у Луганській області, оскільки в даному випадку органом, в якому проводиться перевірка є Міністерство доходів і зборів України, а ГУ Міндоходів у Луганській області - його територіальним органом. Крім того, пунктом 2 наказу № 117 зобов'язано Департамент комунікацій ДФС розмістити наказ у день його реєстрації на офіційному веб-порталі ДФС, і не зобов'язано керівників (голів комісій з реорганізації) територіальних органів Міндоходів розміщувати наказ на своїх субсайтах. Таким чином, в даному випадку наказ про початок проведення перевірки розміщено на веб-сайті Державної фіскальної служби України у відповідності з вимогами законодавства.

Порядком № 536 та наказом № 117 не визначено конкретного способу доведення наказу про початок проведення перевірки до осіб, які підлягають перевірці (ознайомлення під розписку, телефонограмма і т.п.), однак факт оприлюднення 25.02.2015 наказу № 117 на офіційному веб-сайті ДФС України суд вважає належним доведенням до відома позивача змісту наказу. Крім того, позивач з його слів у лютому - березні 2015 року знаходився у м. Красний Луч Луганської області, тимчасово непідконтрольному українській владі, до якого не здійснюється доставка поштових відправлень і нестабільно працюють засоби телефонного зв'язку, тому відповідач Головне управління Міндоходів у Луганській області був позбавлений можливості іншим способом ознайомити позивача з наказом про початок проведення перевірки.

Судом установлено, що 26.02.2015 заступником начальника управління персоналу ГУ Міндоходів у Луганській області направлено директору Департаменту управління персоналу Пригаровському В.М. відомість щодо ознайомлення керівного складу територіальних підрозділів Міндоходів у Луганській області з наказом від 24.02.2015 № 117 (а.с.123-125), та тієї ж дати складено доповідну записку голові комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Луганській області, в.о. начальника ГУ Міндоходів у Луганській області Папу В.В., в якій доводиться до відома, що виконати п.3 наказу ДФС України від 24.02.2015 № 117 в частині ознайомлення заступника начальника ГУ Міндоходів у Луганській області ОСОБА_2 з вимогами цього наказу немає можливості, оскільки наказом ГУ Міндоходів у Луганській області від 20.02.2015 № 98-0 "Про надання відпустки" йому надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з ним відсутній телефонний зв'язок (а.с.119).

13.03.2015 на виконання вимог п.3.1 наказу № 117 головою комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Луганській області Альошкіним В.С. направлено лист за вих. № 126/8/12-32-01-04/16 голові комісії з реорганізації Міндоходів України Білоусу І.О., в якому зазначено причину неможливості доведення наказу № 117 до ОСОБА_2 - знаходження його у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.126).

13.03.2015 директором Департаменту персоналу Міністерства доходів і зборів України Пригаровським В.М. складено доповідну записку голові Комітету з реорганізації Міністерства доходів і зборів України Білоусу І.О., згідно якої ОСОБА_2 на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про очищення влади» та пункту 7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України підлягає звільненню з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», оскільки ОСОБА_2 станом на 13.03.2015 не було подано заяву відповідно до Закону (а.с.117).

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о «Про звільнення ОСОБА_2» позивача звільнено з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» на підставі п.7 прим. 2 частини першої ст.36 КЗпП України, ч.3 ст.4 Закону України «Про очищення влади», та доповідної записки від 13.03.2015 № 610/99-99-04-01-02-18 (а.с.120).

З зазначеним наказом позивач ознайомлений 07.04.2015, що визнається сторонами та підтверджується розпискою позивача на оскаржуваному наказі.

Відповідно до статті 4 Закону № 1682-VII, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Обов'язок щодо подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується або не застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 Закону № 1682-VII, також визначено пунктом 8 Порядку № 563.

Повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону (пункт 10 Порядку № 563).

Відповідно до пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади" (частина 2 статті 36 КЗпП України).

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_2 в порушення вимог статті 4 Закону № 1682-VII та пункту 8 Порядку № 563, не подано відповідну заяву в десятиденний строк після початку проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" згідно із Наказом № 117, тобто до 13.03.2015, відповідачем Головним управлінням Міндоходів у Луганській області правомірно прийнято наказ від 16.03.2015 № 192-о про звільнення ОСОБА_2 на підставі п.7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, тому вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Щодо доводів представника відповідачів про те, що відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" ОСОБА_2 підпадає під порядок звільнення без перевірки, оскільки виходячи з даної норми права обов'язковому звільненню впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом підлягають особи, які обіймали сукупно не менше одного року відповідну посаду (посади) згідно із переліком, у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Згідно довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, підписаної директором Департаменту персоналу ДФС України Пригаровським В.М., ОСОБА_2 відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині другій статті 3 Закону України "Про очищення влади" за період з 21.11.2013 по 22.02.2014 обіймав посаду, щодо якої встановлено заборону. За результатами проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці встановлено, що до ОСОБА_2 застосовується заборона, визначена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (а.с.116).

Проте в даному випадку ОСОБА_2 звільнено не на підставі статті 3, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682, а на підставі п. 7-2 частини 1 статті 36 КзпП України та частини 3 статті 4 Закону № 1682 - за неподання заяви, передбаченої статтею 4 Закону № 1682 у десятиденний строк, і відповідно наявність чи відсутність інших підстав для звільнення позивача згідно із Законом України "Про очищення влади" не є предметом дослідження у даній справі.

Також суд оцінює критично доводи позивача про недотримання відповідачами принципів люстрації, визначених у частині 2 статті 1 Закону № 1682-VII, через порушення процедури звільнення, оскільки судом встановлено дотримання зазначеної процедури.

Посилання позивача на те, що оскаржуваний наказ про звільнення направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що суперечить вимогам ст.22 Конституції України, є хибними, оскільки наказ видано Міністерством доходів і зборів України на виконання вимог Закону України "Про очищення влади", а вирішення питань щодо відповідності зазначеного Закону Конституції України не входить до юрисдикції адміністративного суду.

Суд не приймає посилання позивача на недотримання відповідачем вимог трудового законодавства під час звільнення, оскільки наказ про звільнення прийнято під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років в порушення частини 3 статті 40 КЗпП України, а також посилання на п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", з огляду на наступне.

19.02.2015 позивач звернувся до Голови комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Луганській області Папу В.В. з заявою про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.02.2015 (а.с.27).

Наказом Головного управління Міндоходів у Луганській області від 20.02.2015 № 98-о "Про надання відпустки ОСОБА_2" позивачеві відповідно до ст. 18 Закону України "Про відпустки" надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.02.215 по 22.05.2015 (а.с.26).

Таким чином, 16.03.2015 (дата винесення оскаржуваного наказу про звільнення) ОСОБА_2 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КзпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом із тим зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи зі змісту пп. 4, 7-2 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КзпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" - п.7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 статті 40 КзпП України на ці правовідносини не поширюються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26.12.2012 року по справі №6-156цс12, від 23.01.2013 у справі № 6-127цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Крім того, відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII Закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також суд не погоджується з твердженнями позивача, що його звільнено за суто формальною ознакою, оскільки порядок звільнення на підставі п. 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України та частини 3 статті 4 Закону № 1682-VII - за неподання заяви, передбаченої статтею 4 Закону № 1682-VII у десятиденний строк, чітко визначений діючим законодавством і правомірно застосований відповідачем.

Позовні вимоги про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Луганській області та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу з 23.05.2015 по час поновлення позивача на посаді також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено правомірність наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 192-о "Про звільнення ОСОБА_2", а положення статті 235 КЗпП України підлягають застосуванню у разі звільнення без законної підставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 19 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 24 червня 2015 року, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Луганській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено 24 червня 2015 року.

Головуючий суддя А.Г. Секірська
Суддя Суддя С.М. Чиркін І.О. Свергун