Справа № 200/20040/14-а(2а/200/592/14)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 200/20040/14-а(2а/200/592/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Алькова Дмитра Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 р.

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позичач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні державної пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неправомірними, та зобов'язати відповідача призначити та здійснити нарахування державної пенсії відповідно до вказаного Закону з 01.06.2013 року

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 р. зазначений позов - задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано призначити та провести нарахування ОСОБА_3, державну пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на 8 років, тобто починаючи з 01.06.2013 року.

Постанову суду першої інстанції вмотивовано тим, що документи, надані позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, підтверджують його право на призначення пенсії згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на ст. 50, 54 вказаного закону, зазначає про розмір додаткової пенсії, розмір прожиткового мінімуму, статтю 28 ЗУ «»Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Заперечень на апеляційну скаргу не надано.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Надав пояснення не зазначені в апеляційній скарзі. Пояснив, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, період роботи в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для Управління ПФУ не викликає сумнів. Загальний стаж роботи для одержання пільгової пенсії повинен складати не менше 15 років, натомість загальний стаж роботи позивача складає лише 13 років 6 місяців, чого недостатньо для призначення пільгової пенсії. Управління ПФУ не може зарахувати до загального стажу позивача роботу в період з 1994 по 1999 рік, т.я. в цей період відсутні підтвердження про сплату страхових внесків. Хоча у позивача є Свідоцтво про підприємницьку діяльність, однак це Свідоцтво не зареєстроване в Управлінні ПФУ, при цьому, згідно Інструкції від 1996 року реєстрація такого Свідоцтва в Управлінні ПФУ є обов'язковою.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає, що Управлінням ПФУ неправомірно не зараховано до загального стажу період роботи з 1994 по 1999 рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Управління ПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська з заявою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації на Чорнобильській АЕС та з відповідними документами. Позивач ОСОБА_3 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії. З 11.07.1985р. ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПО "Дніпрошина", що підтверджується трудовою книжкою (а.с.11). Згідно архівної довідки №0719/346-11 від 16.10.2014 р. у період часу з 10.10.1986 р. по 05.11.1986 р. ОСОБА_3 був відряджений з підприємства до зони №3, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується наказом №166 від 10.10.1986р. та наказом №192 від 05.11.1986р., витягом з протоколу №247 від 23.06.1998р. та №24 від 15.10.2009р. засідання комісії із спірних питань з визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наказом від 14.06.1993р. №19 про виплату підвищеної заробітної плати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та відомістю про нараховану заробітну плату за 1987 рік (а.с.31, 16-17). Позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах з причини відсутності необхідного у позивача пільгового страхового стажу для призначення відповідного виду пенсії, а також документів, які підтверджують період роботи в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.15).

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що судом першої інстанції для вирішення спору правильно застосовано до даних правовідносин норми Конституції України ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст.10 вказаного Закону, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987р.р. незалежно від кількості робочих днів.

Статтею 14 цього ж Закону визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у 1987р. - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи, відносяться до 2-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, яке дійсне до даного часу.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - які працювали у 1987р. у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.1 ст.101 Закону "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган.

Факт приймання позивачем участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 10.10.1986р. по 05.11.1986 підтверджується наказом №166 про відрядження від 10.10.1986р., та наказом від 14.06.1993р. №19 про виплату підвищеної заробітної плати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відомостями про нараховану підвищену заробітну плату.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991р. №106 - зона №3 Чорнобильського району Київської області відноситься до зони відчуження.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що Управління ПФУ не може зарахувати до загального стажу позивача роботу в період з 1994 по 1999 рік, т.я. в цей період відсутні підтвердження про сплату страхових внесків. Хоча у позивача є Свідоцтво про підприємницьку діяльність, однак це Свідоцтво не зареєстроване в Управлінні ПФУ, при цьому, згідно Інструкції від 1996 року реєстрація такого Свідоцтва в Управлінні ПФУ є обов'язковою. З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції діє в межах апеляційної скарги. При цьому доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не співпадають з доводами та поясненнями представника відповідача, висловленими в судовому засіданні.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що:

1) суд апеляційної інстанції діє в межах апеляційної скарги;

2) саме на відповідача, а не на позивача, покладається обов'язок по доведенню правомірності його дій, рішень;

3) Інструкція, на яку посилається представник позивача, щодо обов'язку позивача зареєструвати в 10-ти денний термін Свідоцтво про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, - затверджена Постановою Пенсійного фонду України N 11-1 від 06.09.1996 («Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів»). При цьому, Свідоцтво про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності одержано позивачем значно раніше вказаної Інструкції: 24.10.1994 року (а.с. 21). Отже, обов'язку зареєструвати вказане Свідоцтво у позивача в період з 24.10.1994 по 06.09.1996 не було.

Обов'язок, про який зазначає представник відповідача щодо реєстрації Свідоцтва, виник лише після 06.09.1996, а саме після затвердження Постановою Пенсійного фонду України N 11-1 від 06.09.1996 «Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів».

Таким чином, відсутні правові підстави застосовувати до даних правовідносин в період з 24.10.1994 по 06.09.1996 пункт. 2.10, зазначеної Інструкції (Платники збору - як юридичні особи, так і філії, відділення та інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи і розміщені на території іншої, ніж юридична особа, територіальної громади, та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, зобов'язані зареєструватися в органах Пенсійного фонду України у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності чи прийняття рішення про створення установи, організації або з дня укладення угоди, у тому числі цивільно-правового характеру з найманим працівником).

Отже, період трудової діяльності позивача з 24.10.1994 по 06.09.1996 може бути зарахований до загального трудового стажу, що надає право на пільгову пенсію.

Враховуючи, що загальний стаж роботи для одержання пільгової пенсії повинен складати не менше 15 років, (а загальний стаж роботи позивача за підрахунком Управління ПФУ складає лише 13 років 6 місяців 9 днів), то зарахування періоду трудової діяльності позивача з 24.10.1994 по 06.09.1996, надасть в сукупності необхідний період часу для призначення пільгової пенсії згідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, по своїй суті рішення суду першої інстанції є правильним, таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити певне коло питань, пов'язане з строком звернення до адміністративного суду та можливості розгляду позовних вимог, починаючи з 01.06.2013 року.

Згідно позовної заяви, позивач дійсно поставив вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.06.2013 року (а.с. 5). Однак, позивач звернувся до суду 14.11.2014 року.

Натомість, відповідно до статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно матеріалів справи заява про поновлення строку звернення до суду позивачем не подавалася; поважність пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначалась.

Судом першої інстанції ухвала про залишення частини позовних вимог без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду не постановлялася.

Отже, суд першої інстанції не врахував норми процесуального закону (ст. 99, 100 КАС України) та не застосував строки звернення до адміністративного суду, не залишив без розгляду частину вимог позивача, що знаходяться за межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

У зв'язку з вищевказаним, суд апеляційної інстанції, усуваючи порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді даної справи, вважає за необхідне частину позовних вимог залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, а саме, за період з 01.06.2013 року по 13.05.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції мав розглядати позовні вимоги за період з 14.05.2014 року, що знаходяться в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Таким чином, судом першої інстанції по суті зроблено правильний висновок про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні державної пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, з урахуванням процесуальних норм, визначених ст. 99, 100 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись п.1 ч. 2. ст. 198, 201, 205, 206 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - змінити, виклавши в такій редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_3 пільгового стажу роботи та призначення відповідної пенсії.

Скасувати Рішення Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 14.10.2014 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах.

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська призначити ОСОБА_3, пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 14.05.2014 року.

Частину позовних вимог за період з 01.06.2013 року по 13.05.2014 року залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко