Справа № 428/3084/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року справа №428/3084/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2015 р. у справі № 428/3084/15-а (головуючий І інстанції Баронін Д.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, в якій просила визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо вилучення довідки від 30.10.2014 року №7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції та не призначення з жовтня 2014 року щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради повернути їй вилучену довідку від 30.10.2014 року №7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції, або видати дублікат, та призначити з 30 жовтня 2014 року щомісячну адресну допомогу як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції визнав незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо вилучення у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, довідки від 30.10.2014 року № 7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції; зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради повернути ОСОБА_2, вилучену у неї довідку Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 30.10.2014 року № 7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції, або видати дублікат такої довідки; визнав незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо не призначення з жовтня 2014 року та до теперішнього часу щомісячної адресної допомоги ОСОБА_2, як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради призначити ОСОБА_2, з 30 жовтня 2014 року щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; стягнув на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 73 грн. 08 коп.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відсутні законні підстави повернути довідку, оскільки вона містить недостовірну інформацію про зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2, проте позивач має відмітку в паспорті «знято з реєстрації». Надати нову довідку немає законних підстав, оскільки неможливо внести дані щодо місяця реєстрації проживання позивача до Єдиної інформаційної бази. Враховуючи наведене відсутні законні підстави призначити позивачу допомогу.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 є громадянином України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Гірському м. Первомайська Луганської області, що підтверджено копією паспорта (а.с.10-11) Відповідно до записів трудової книжки щодо реєстрації місця проживання, позивач з 21.11.1989 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, та була знята з реєстрації місця проживання 03.07.2014 року.

З копії талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні вбачається, що 03.07.2014 року позивач була знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3. В якості пункту вибуття у талоні вказано м. Луганська Артемівський район.(а.с.13)

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 01.10.2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, вбачається, що 01 жовтня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 760. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_3.(а.с.21)

Відповідно до копії паспорту НОМЕР_2, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

Факт проживання позивача за вказаною адресою, також підтверджується: довідкою Міського комунального підприємства «Центржилком» Філіал № 2№ 932 від 27.03.2015 року, відповідно до якої позивач дійсно проживала в АДРЕСА_2, до 14.08.2014 року (а.с.18); довідкою ТОВ «Луганський навчально-курсовий комбінат» № 3/23 від 23.03.2015 року відповідно до якої позивач працює у ТОВ «Луганський навчально-курсовий комбінат» за основним місцем роботи, юридична та фактична адреса якого знаходиться у м. Луганську, та займає посаду методиста, з 03.11.2014 року знаходиться у відпусці по догляду за дитиною (а.с.17); наказами ТОВ «Луганський навчально-курсовий комбінат» № 1-к від 03.01.2012 року про прийняття позивача з 03 січня 2012 року на посаду методиста з окладом згідно штатного розпису та № 15-к від 03.11.2014 року про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 листопада 2014 року.

ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком в жовтні 2014 року звернулись до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції.

Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 30 жовтня 2014 року позивачу видано довідку № 7246 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Вказана довідка підтверджувала, що позивач постійно проживала в АДРЕСА_2 і перемістилась з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1.(а.с.14)

Відповідно до пояснень позивача, у січні 2015 року посадові особи Управління вилучили у позивача оригінал довідки від 30.10.2014 року № 7246 та станом на час подання позову не повернули його, вказаний факт не заперечувався відповідачем та також підтверджується копією цієї довідки наявної в матеріалах справи.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо повернення вищевказаної довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції

Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 30.03.2015 року № 1718/01 листом, було повідомлено, що у разі відсутності інформації про зареєстроване місце проживання особи, неможливо коректно заповнити Єдину інформаційну базу даних та роздрукувати з цієї бази довідку про взяття на облік (а.с.19)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на статус особи яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, оскільки позивач постійно проживала в м. Луганську, який є районом проведення антитерористичної операції та перемістилась до м. Сєвєродонецька. Дії відповідача щодо вилучення довідки та відмови в наданні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання є неправомірними.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на наступне.

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно абз 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), в редакції на час видачі довідки, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1382-IV, свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово;

реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла;

довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи;

документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Згідно до ст. 11 Закону № 1382-IV, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

З аналізу вищезазначених норм вбачається право особи на вільний вибір місця проживання. Відомості про місце проживання та місце перебування особи підтверджують відповідними документами. При цьому місце проживання та перебування може бути зареєстровано відповідно до вимог законодавства. Відсутність реєстрації місця проживання особи не є підставою для обмеження прав особи передбачених законами України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ст. 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи закон вимагає наявність факту покидання особи саме місця проживання. При цьому, обов'язок наявності реєстрації такого місця проживання зазначена стаття не містить.

Разом з цим, відповідно до ч.1 та 2 ст. 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

В той же час, ч.7 ст. 4 Закону № 1706-VII передбачає, що разом із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи заявник подає зокрема: у разі наявності - документ, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону (документ, що підтверджує громадянство України, посвідчує особу чи її спеціальний статус з відміткою про реєстрацію місця проживання, військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно.)

Тобто, підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання. Водночас норма передбачає надання особою інших документів, що підтверджують саме факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення.

Відповідно до матеріалів справи, позивач скористалась своїм правом на вільний вибір місця проживання та фактично постійно проживання у м. Луганську за місцем проживання чоловіка - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач з об'єктивних причин незалежних від неї, немала можливості зареєструвати своє місце проживання у м. Луганську після зняття з обліку в Первомайському відділі управління державної міграційної служби України в Луганській області.

Колегія суддів зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання з об'єктивних причин незалежних від особи не може бути підставою для обмеження прав особи передбачених Законом № 1706-VII.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач мала право на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки позивач проживав на тимчасово окупованої території України та покинув місце свого проживання, у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону № 1706-VII.

За частиною 11 ст. 4 Закону № 1706-VII, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки, продовженні її дії або скасовано її дію, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону, або обставини, що раніше існували, істотно змінились; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не відмовляв позивачу у видачі довідки, тобто, при поданні позивачем заяви та розгляді зазначених документів у відповідача не виникли сумніви, щодо їх достовірності та наявності права у позивача для отримання вказаного статусу.

Крім того, за частиною 8 ст.4 Закону № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії. Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Рішення про скасування дії довідки надається уповноваженим органом у сфері міграції внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з моменту прийняття такого рішення. Невідкладно уповноважений державний орган на підставі прийнятого рішення вносить відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо скасування дії довідки.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що після взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідач в разі наявності вищезазначених обставин повинен був прийняти рішення про скасування дії довідки.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що відповідачем було фактично вилучено зазначену довідку позивача, проте рішення про скасування довідки відповідно до вимог закону відповідач не приймав. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що довідка позивача до її скасування підтверджує статус позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Тобто, відповідачем було порушено вищезазначені вимоги законодавства, а тому дії відповідача щодо вилучення та неповернення довідки позивачу є незаконними.

Стосовно позовних вимог про визнання незаконною бездіяльність відповідача щодо не призначення щомісячної адресної допомоги позивачу та зобов'язання призначити вказану допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто, зазначений документ до його скасування або закінчення терміну дії, підтверджує той факт що особа самостійно покинула своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Тобто, довідка позивача до її скасування підтверджує статус позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (далі - Порядок №505), визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (в редакції на час звернення з заявою), грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно п.3 та 5 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї). Для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право позивача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Відповідно до матеріалів справи, позивач у встановленому законодавством порядку не звертався до відповідача з заявою за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Посилання суду першої інстанції та позивача на наявність вказаної заяви ніякими доказами не підтверджується, відповідач в своїх запереченнях, листі та апеляційній скарзі також не підтвердив звернення позивача з вказаною заявою.

Тобто, підстав для призначення вказаної допомоги, з огляду на вимоги Порядку № 505 у відповідача не було. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції справа вирішена з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2015 р. у справі № 428/3084/15-а задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2015 р. у справі № 428/3084/15-а скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо вилучення у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, довідки від 30.10.2014 року № 7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради повернути ОСОБА_2, вилучену довідку Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 30.10.2014 року № 7246 про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або зони проведення антитерористичної операції, або видати дублікат такої довідки.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.А.Васильєва

С.В. Жаботинська