Справа № 809/2199/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2015 р. № 809/2199/15

11 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гундяка В.Д., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2015 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі нараховані податкові зобов'язання по єдиному податку за спрощеною системою оподаткування та станом на 20.05.2015 року рахується заборгованість в сумі 1 499,56 грн. Крім того, у відповідача згідно даних облікової картки платника податків за несвоєчасну сплату узгоджених зобов'язань числиться заборгованість по несплаченій пені по єдиному податку в сумі 131,32 гривень. Загальна сума грошових зобов'язань є податковим боргом відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 1 630,88 гривень, та несплачений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до бюджету

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, поштове відправлення із повісткою, направлене за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулося до суду без вручення в зв'язку з закінченням терміну зберігання. В такому випадку у відповідності до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, оскільки повернене поштове відправлення з повісткою не вручене адресату з незалежних від суду причин, вважається, що повістка вручена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи відповідач не подав, причини неявки суду не повідомив. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався.

За таких обставин, оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але не прибули всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, то відповідно до ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, на підтвердження чого в матеріалах міститься Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.17), та взятий на облік Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську як платник податків і зборів.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України, як такого, що з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу (далі-ПК) України визначено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, які платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена.).

У відповідності до п.291.2 ст.291 ПК України під спрощеною системою оподаткування обліку та звітності слід розуміти особливий механізм справляння податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу XIV ПК України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст.291 ПК України передбачено, що юридична особа чи фізична особа підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно п. 291.4 ст.291 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності поділяються на першу, другу, третю, четверту, п'яту та шосту групи платників єдиного податку.

У відповідності до п.291.4 ст.291 ПК України, третя група - фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що згідно власної заяви про застосування спрощеної системи оподаткування ОСОБА_1 у відповідності до приписів глави 1 розділу XIV ПК України з січня 2013 року перебуває на спрощеній системі, про що йому видано свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_2. При цьому відповідачем було обрано третю групу платників єдиного податку або 5 відсотків доходу.

Згідно п.293.3 ст.293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для третьої і четвертої груп платників єдиного податку встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Статтею 49 ПКУ визначено порядок та строки подання платниками податків податкових декларацій до органу державної податкової служби

Згідно п.49.1 ст.49 податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. При цьому платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді( п.49.2 ст.49 ПКУ).

У відповідності до приписів п. 56.11 ст.56 ПКУ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Як вбачається із змісту п.296.3 ст. 296 ПКУ платники єдиного податку третьої - шостої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Судом встановлено, що на підставі вищевказаної норми Кодексу відповідачем подано до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області податкові декларації по єдиному податку з фізичних осіб.

Зокрема, як вбачається, згідно досліджених в якості письмових доказів по справі вищевказаних декларацій від 09.02.2015 року та 12.05.2015 року ОСОБА_1 задекларовано 764 грн. та 750 грн. по єдиному податку відповідно, однак у зв'язку із часткою сплатою до стягнення підлягає 1499,56 грн. та 131,32 грн. пені.

Таким чином шляхом подачі даних декларацій ОСОБА_1 самостійно визначив та узгодив податкове зобов'язання по єдиному податку в загальному розмірі 1 630,88 грн. (1 499,56 грн. +131,32 грн. = 1 630,88 грн.)

Згідно п.295.3 ст.295 ПК України платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Як вбачається з наведеної норми ПК України, обов'язок зі сплати єдиного податку фізичною особою - підприємцем ставиться в залежність виключно від належної реєстрації такої особи як суб'єкта підприємницької діяльності та застосування до нього спрощеної системи оподаткування у відповідності з вимогами законодавства.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).

Однак, в порушення вимог даної норми Кодексу відповідач у встановлений строк суму податкового зобов'язання повністю не сплатив, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 1 630,88 грн. Дана обставина також підтверджується дослідженою в якості письмового доказу по справі обліковою карткою платника податків та довідкою про борг.

За таких обставин, оскільки податкове зобов'язання відповідачем не було сплачене в установлені строки, останнє визнається судом податковим боргом.

Згідно п.59.1 ст.59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі вищенаведеного податковим органом було надіслано відповідачу податкову вимогу форми Ф за № 9787-25 від 24.11.2014 року на суму 749,56 грн., яка повернулася без вручення у зв'язку із закінчення терміну зберігання.

Пунктом 58.3 ст. 58 ПКУ встановлено що, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин податкова вимога, вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Таким чином, відповідно до приписів п.58.3 ст.58 ПКУ вказана податкова вимога вважається такою, що вручена платнику податків належним чином.

Однак зазначену в вимозі суму податкового боргу відповідач не погасив.

Відповідно до приписів п. 59.5 ст. 59 ПКУ у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На підставі вищенаведеного податковим органом інших вимог платнику не надсилалось.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. 59.5 ст. 59 ПКУ).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з підставністю виникнення та розміром заборгованості, заявленої до стягнення. Податковий борг відповідача підтверджується витягами з облікової картки платника податків, довідкою про борг та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати заборгованості суду не представив, чим фактично не заперечив суму заборгованості, яка є предметом спору в даній справі.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення коштів підставною, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 67 Конституції України, п.п.16.1.4 п.16.1.ст.16, п.59.1, п.59.5 ст.59, п.95.1 - п.95.4 ст.95, п.87.11 ст.87, главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України, керуючись ст.ст.11, 71, 86, ст.128, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 1 630 (одну тисячу шістсот тридцять) грн. 88 коп.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.