Справа № 817/1376/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1376/15

15 червня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Таргоній А.В., за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
проскасування податкового повідомлення-рішення , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2014 року №, за яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» у сумі 10080,66 грн., що визначено на підставі акта перевірки №192/17- від 15.07.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч абзацу 2 пункту 7 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасну сплату суми податкового зобов'язання за єдиними податком, самостійно визначену позивачем у податковій декларації за четвертий квартал 2012 року. Оскільки сплата податкового зобов'язання була здійснена позивачем частково у межах граничного строку сплати, яким є 19.02.2013 року, то застосування штрафних санкцій за неповну сплату податкового зобов'язання за 2012 рік, тобто за порушення податкового законодавства допущене за 2012 рік, на переконання позивача є протиправним, а спірне податкове повідомлення-рішення - безпідставним, яке просить суд скасувати як таке, що не відповідає нормам податкового закону та ґрунтується на хибних висновках акта перевірки позивача.

У ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги додатково підкресливши протиправність нарахування штрафних санкцій поза дією норми абзацу 2 пункту 7 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, яким виключається застосування штрафних санкцій до платників єдиного податку за порушення у 2012 році.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення граничного терміну сплати узгодженого податкового зобов'язання по єдиному податку за 4 квартал 2012 року, оскільки в силу статті 295 Податкового кодексу України сума єдиного податку, самостійно визначена платником у податковій декларації, підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) період, тобто за 4 квартал 2012 року - до 19.02.2013 року. Це означає, що правовідносини щодо сплати єдиного податку наразі виникли у 2013 році, відповідно, посилання позивача на положення підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України є необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій прийнято правомірно у відповідності до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, висловлених у поданих письмових запереченнях, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

Як встановлено судом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності 27.09.2000 року виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради Рівненської області, перебуває на податковому обліку у Кузнецовській об'єднаній державній податковій інспекції з 28.09.2000 року за №571, з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування згідно із свідоцтвом платника єдиного податку серії Б №426345, виписаного 31.05.2012 року.

За обставинами справи, Головним державним інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб Кузнецовської ОДПІ проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності слати єдиного податку з фізичних осіб, за результатом якої складно акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету від 15.07.2014 року №192/17-18-17/НОМЕР_1.

За даним актом камеральної перевірки контролюючим органом встановлено, зокрема, що на порушення пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно сплачено до бюджету самостійно визначену у податковій декларації за вх. № від 11.02.2013 року суму грошового зобов'язання по єдиному податку за ІV квартал 2012 року у розмірі 50403,22 грн. із затримкою на 38 календарних днів, за що передбачена відповідальність згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у виді штрафу у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено у ході судового розгляду, у податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за вх. № від 11.02.2013 року позивачем самостійно визначено суму грошового зобов'язання по єдиному податку за ІV квартал 2012 року у розмірі 53405,70 грн., з яких не сплачено у межах граничного строку (до 19.02.2013 року) суму у 50403,22 грн., за якою прийнято рішення по розстрочення податкового боргу від 29.03.2013 року №5/19-125, згідно з яким на суму 50403,22 грн. основного платежу а єдиним податком (податкового боргу) надано розстрочення з 29.03.2013 року п 16.12.2013 року. Як зазначив позивач та не заперечував представник відповідача, сума розстроченого податкового боргу була погашена позивачем у встановленому порядку та у визначених сумах відповідно до умов рішення по розстрочення боргу від 29.03.2013 року №5/19-125. Казані обставини не заперечувалися сторонами, проте не охоплювались змістом позовних вимог та не становили предмет доказування у справі.

Таким чином, за період затримки сплати узгодженого грошового зобов'язання за єдиним податком у сумі 50403,22 грн., що бере початок від дати граничного строку погашення суми грошового зобов'язання (19.02.2013 року) до дати розстрочення податкового боргу (29.03.2013 року), що наразі складає 38 календарних днів, за затримку сплати узгодженого грошового зобов'язання більше, ніж на 30 календарних днів відповідач, згідно статті 126 Податкового кодексу України, виніс оспорюване податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014 року №, за яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» у сумі 10080,66 грн., що складає 20 відсотків погашеної суми податкового боргу із затримкою у 38 календарних днів (50403,22 грн. х 20%).

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду про його скасування.

Надаючи правової оцінки правовідносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом. Згідно із статтею 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає та регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи (стаття 38 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Статтею 300 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік порушень, за які до платника єдиного податку застосовується відповідальність у вигляді штрафних санкцій, а саме: порушення при обчисленні податку; несвоєчасність сплати сум єдиного податку; неповнота сплати сум єдиного податку, а також порушення строків подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, у відповідності до абзацу 2 пункту 7 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України штрафні санкції до платників єдиного податку за порушення у 2012 році порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій платника єдиного податку та повноти сплати сум єдиного податку платниками не застосовуються.

Вказана норма прийнята з метою створення сприятливого податкового клімату та оптимізації застосування платниками єдиного податку Глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» Податкового кодексу України, яка набрала чинності з 01.01.2012 року.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що звільнення платників єдиного податку у 2012 році від штрафних санкцій за порушення порядку обчислення єдиного податку, правильності заповнення податкових декларацій платника єдиного податку та повноти сплати сум єдиного податку могло мати місце та підлягало застосуванню у випадку допущення помилок такими платниками: при обчисленні суми єдиного податку, заповненні декларацій, чи сплаті в повному обсязі сум єдиного податку саме у 2012 році.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

В основу даного спору покладено факт застосування контролюючим органом до позивача штрафної санкції за несвоєчасну сплату суми узгодженого податкового зобов'язання за єдиним податком за IV квартал 2012 року, обов'язок зі сплати якого виник (настав) у позивача протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації, тобто від 11.02.2013 року.

Аналізуючи положення абзацу 2 пункту 7 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у контексті спірних правовідносин суд зазначає, що законодавець визначив період не застосування штрафних санкцій до платників єдиного податку - за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій платника єдиного податку та повноти сплати сум єдиного податку, що допущені платниками у 2012 році. При цьому даною нормою встановлено відповідний період вчинення порушення податкового законодавства платниками єдиного податку - у 2012 році, проте жодним чином не визначено, що штрафні санкції не застосовуються за певні порушення, як то: порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій платника єдиного податку та повноти сплати сум єдиного податку платниками за 2012 рік, що не є тотожним аналогічним порушенням у 2012 році.

За таких обставин суд зазначає, що визначальною ознакою для надання правової оцінки спірним правовідносинам та вирішення спору по суті є момент виникнення у позивача обов'язку зі сплати самостійно визначеної суми грошового зобов'язання по єдиному податку, який наразі виник у позивача з 11.02.2013 року, тобто у 2013 році. Оскільки неповнота сплати податкового зобов'язання позивача по єдиному податку мала місце у 2013 році, суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових платежів та застосування штрафу у сумі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, що передбачено пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Наведені висновки суду підтверджуються ще й тим, що в 2012 році, як і в інші періоди Податковий кодекс України не звільняв платників єдиного податку від відповідальності за порушення строків сплати сум єдиного податку. При цьому слід зазначити, що «порушення строків сплати єдиного податку» та «повнота сплати сум єдиного податку» не є аналогічними поняттями і несуть різний правовий зміст, при цьому суд зазначає, що поняття «неповнота сплати» передбачає допущення платником помилок при обрахуванні суми податкового зобов'язання, що спричинило неповноту його сплати, в той час як «порушенням строків сплати» є несвоєчасне (неповне) перерахування до бюджету визначеної платником конкретної суми грошового зобов'язання.

Згідно з наданими суду документами та доводами представників сторін судом встановлено, що позивачем у 2013 році порушено термін сплати єдиного податку за четвертий квартал 2012 року на 38 календарних днів, а отже несвоєчасно сплачено суму узгодженого податкового зобов'язання за 2012 рік, однак не у 2012 році, оскільки такий обов'язок у 2012 році був ще відсутній і виник тільки у 2013 році.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Натомість, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність вчинених дій, отже, підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення 29.07.2014 року №, яким визначено штрафні (фінансові) санкції в сумі 10080,66 грн., винесено у порядку та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Згідно частини третьої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, під час подання позовної заяви до суду позивачем сплачено 182,70 грн. судового збору згідно квитанції 0.0.384231353.1 від 13.05.2015 року, що, враховуючи норми частини другої статі 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI "Про судовий збір", становить 10 відсотків ставки мінімального розміру судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. Таким чином, решта суми судового збору підлягає стягненню з позивача, що складає 1644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

Керуючись статтями 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 23 червня 2015 року.