Справа № 817/1548/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 817/1548/15
22 червня 2015 року м. Рівне
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Кравчук Т.О., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1
доУправління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області
про визнання протиправним рішення та визнання учасником бойових дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання протиправним рішення Комісії по розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, учасника бойових дій з числа працівників та пенсіонерів, а також вільнонайманого складу ОВС області №1/Т-699 від 01.11.2013 року та зобов'язання відповідача визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразку.

Відповідно до статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Так, ухвалою судді від 05.06.2015 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів підтвердження часу (дня), з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а саме доказів отримання копії оскаржуваного рішення Комісії по розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, учасника бойових дій з числа працівників та пенсіонерів, а також вільнонайманого складу ОВС області №1/Т-699 від 01.11.2013 року (конверт з відбитком поштового штемпеля, копія документа із власноручним підписом із зазначенням дати про особисте отримання документа (-ів) тощо) - до 19.06.2015 року.

17.06.2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, у якій позивач зазначив, що вперше з приводу присвоєння статусу учасника бойових дій він звернувся до Комісії по розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, учасника бойових дій з числа працівників та пенсіонерів, а також вільнонайманого складу ОВС області ще у травні 2008 року, проте рішенням Комісії йому було відмовлено, яке позивач оскаржив до Рівненського окружного адміністративного суду (рішення від 05.06.2008 року №87).

Так, судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2008 року по справі №2а-4244/08, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2009 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та визнання учасником бойових дій, відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2009 року залишено без змін.

Тобто, як вбачається зі змісту позовних вимог та суті судового рішення, позивач фактично звертався з аналогічними вимогами в 2008 році з приводу оскарження рішення від 05.06.2008 року №87 про відмову у визнанні його учасником бойових дій. Судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову набрало законної сили, у відкритті апеляційного провадження позивачу було відмовлено в зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, ухвала набрала законної сили.

З позовної заяви суду є зрозумілим, що позивач вважає рішення суду про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій неправомірним, але строк на апеляційне оскарження пропущений, справу до розгляду в суді апеляційної інстанції допущено не було, а тому ОСОБА_1 звертався з листами до відповідача щодо надання йому статуту учасника бойових дій.

Так, в 2013 році ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом - зверненням щодо визнання його учасником бойових дій. Листом від 01.11.2013 року №1/Т-699 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області надіслала відповідь в якому повідомлено позивачу про те, що не може визнати його учасником бойових дій.

В 2015 році позивач знов звернувся до відповідача з листом від 18.03.2015 року про визнання його учасником бойових дій. Листом від 30.03.2015 року №1/1712 позивачу повідомлено про те, що на аналогічне звернення йому була надіслана відповідь від 01.11.2013 року №1/Т-699. Крім того, відповідачу повідомлено, що підстав для перегляду рішення комісії УМВС з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, учасника бойових дій з числа працівників та пенсіонерів, а також вільнонайманого складу органів внутрішніх справ від 01.11.2013 року про відмовлення ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій.

Тобто, рішення щодо надання або відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій (крім рішення від 05.06.2008 року №87) у передбаченому порядку відповідачем ані 2013 ані в 2015 році не приймалось, а тільки повідомлялось на підставі існуючого рішення про те, що підстави для перегляду рішення про відмову у ненаданні статусу учасника бойових позивачу відсутні.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт шостий частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України містить положення, згідно з яким адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт перший частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, що породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, що є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до пункту 1.4. Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 р. № 34/5 нормативно-правовий акт це офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування. Прийняття нормативно-правових актів у вигляді листів і телеграм не допускається.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушено. Усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Оскільки лист-відповідь від 30.03.2015 року № 1/1712 (з позиції позивача є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо реалізації владних-управлінських функцій) не є тим рішенням суб'єкта владних повноважень, котре би породжувало певні правові наслідки, було би спрямовано на регулювання публічно - правових відносин і мало би обов'язковий характер для позивача, та, відповідно підлягало би судовому розгляду як визнання недійсним обов'язкового для виконання рішення державного органу, зокрема такого, що може бути предметом розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У свою чергу, зазначений лист лише фіксує певні обставини та не є рішенням управлінського характеру, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій.

Листи не можна визначити як документи, що містять норми права загальної або індивідуальної дії. Вони не можуть створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не мають обов'язкового характеру для суб'єкта по відношенню до якого вони винесені.

Лист-відповідь від 30.03.2015 року № 1/1712 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області - це письмовий документ у якому викладено певні обставини, що висвітлюють позицію щодо прийнятого рішення від 05.06.2008 року № 87 (по якому вже існує рішення яке набрало законної сили).

Тобто, вищезазначений лист-відповідь не має обов'язкового характеру і не набуває статусу рішення в розумінні пункту першого частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого не може бути оскаржений в адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства. Листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд зазначає, що в разі наявності у позивача потворного рішення засідання комісії УМВС України в Рівненській області про відмову у визнанні учасника бойових дій, позивач непозбавлений права на звернення до суду про оскарження саме такого рішення у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, суд зазначає, як що на думку позивача виникли підстави, які зумовлюють перегляд постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2008 року по справі №2а-4244/08 за нововиявленими обставинами він не позбавлений права на звернення до суду у відповідності до вимог статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та визнання учасником бойових дій.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кравчук Т.О.