Справа № 805/1253/15-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. Справа № 805/1253/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за участю третьої особи Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька, Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності третя особа Державна податкова інспекція у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, мотивуючи вимоги тим, що з 02 жовтня 2013 року між позивачем та ДПІ у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області укладено Типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового соціального страхування. Зазначає, що він перебував на лікарняному відповідно до лікарняних листків № 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 - продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014, але допомогу по листкам непрацездатності призначено не було. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з'явився. Через відділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 22.05.2015 року через відділ діловодства та документообігу надав заперечення відповідно до яких зазначає, що розмір єдиного соціального внеску 1,9 відсотків, зазначений у договорі, для даної категорії страхувальників законодавством не передбачений і не відповідає вимогам ч.3 ст.6 Закону України № 2240-ІІІ. ОСОБА_1, було рекомендовано звернутися до податкового органу для визначення умов сплати внесків, станом на 2015 рік, страхові внески ОСОБА_1, у розмірі, що встановлені Законом так і не були сплачені. За таких обставин просили суду розглянути справу без присутності представника відповідача та відмовити в задоволені позову.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки, всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не прибули у судове засідання і у суду відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця відповідно до довідки з ЄДРПОУ.

02.10.2013 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, та ДПІ у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області в особі начальна Присяжнюка В.А., укладено типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до умов договору, сторони уклали цей договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

П.1 Договору встановлює, що цей Договір згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціального страхування» визначає порядок добровільної участі особи, яка уклала цей договір у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно п.3.1. Договору розмір єдиного внеску становить 1,9%.

08.11.2013 року Калінінською виконавчою дирекцією м. Донецька Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було видано повідомлення про взяття на облік страхувальника.

Позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується лікарняними листками № 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 - продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014. Але жодних відшкодувань перераховано не було.

Органом, який забезпечує акумуляцію коштів на цей вид соціального страхування в рамках єдиного соціального внеску відповідно до ст.1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є Пенсійний фонд України, а органом, який здійснює страхові виплати при настанні страхового випадку, є ФСС з ТВП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованнями» кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованнями, спрямовується на: виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, на поховання.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачає, зокрема, виплату матеріального забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності внаслідок вагітності та пологів за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Так, відповідно до Договору від 02.10.2013 року визначено розмір сплати єдиного внеску в розмірі 1,9%.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, впродовж листопада 2013 року - липень 2014 року відповідно до лікарняних листків: № 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 - продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014 знаходився на лікарняному. Зазначені документі були передані до Калінінського РВД м. Донецька ФСС з ТВП.

Згідно з п.3 ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою працездатності та витратами зумовленими похованням» страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Так, відповідно до листа 03.03.2014 року № 01-20-04-Ш72 Калінінським РВД м. Донецька ФСС з ТВП зазначено, що умови сплати єдиного внеску і умови договору щодо сплати єдиного внеску не відповідають чинному законодавству, через що неможливо призначити та нарахувати допомогу.

ФОП ОСОБА_1, звернувся до ДПІ у Калінінському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області за роз'ясненням про умови та стан договору. Відповідно до роз'яснення, листом від 24.03.2014 року № 6197/10/05-63-17-02 ДПІ у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області зазначило, що договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а саме 1,9% від максимального розміру заробітної плати на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням дійсно був укладений та на теперішній час підстави для розірвання договору відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Таким чином, договір від 02.10.2013 року відповідає вимогам чинного законодавства України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до статті 49 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Норми п. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (застраховані особи мають право отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені цим Законом) мають пряму безумовну дію і не містять якихось умов для відшкодування витрат Фонду.

На думку суду, суб'єкт владних повноважень Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, неправомірно застосувала норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» до страхувальника - ФОП ОСОБА_1, та не надала суду обґрунтованих доказів щодо правомірності свого рішення.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., та стосовно стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн.

Суд відмовляє в цій частині позовних вимог виходячи з наступного.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надаються правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 90 КАС України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким нормативно-правовим актом є Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191- VI (далі за текстом - Закон №4191).

Відповідно до вищевказаного Закону №4191 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, положеннями Закону №4191 передбачено вичерпний перелік дій за які можлива компенсація витрат на правову допомогу, а саме: 1) участь у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.

Суд наголошує, що положеннями Закону №4191 не передбачено компенсації за складання позову та надання консультації. Факт оплати юридичних послуг матеріалами справи не підтверджено.

Крім того, сума компенсації на правову допомогу за участь в адміністративній справі повинна бути розрахована відповідно до затрачених годин адвоката і не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі.

Проте, позивачем до суду не надано доказів та не доведено факту відповідності заявленої до стягнення суми у розмірі 600 грн. законодавчо встановленому граничному розміру витрат на правову допомогу.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 600 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з пунктом 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У свою чергу, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Пленум) передбачено, що відповідно до 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Пленуму суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На обґрунтування своїх вимог щодо завдання моральної шкоди позивач посилається на погіршення стану здоров'я. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів вживання будь-яких заходів щодо причинного зв'язку погіршення стану здоров'я у зв'язку з не відшкодуванням коштів.

Отже, в позовній заяві відсутні факти чи докази, які підтверджують заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Окрім того, позивачем не надано до суду ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкт владних повноважень, не довили правомірність своїх рішень.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька, Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за участю третьої особи Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначити та нарахування відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності по відмові у призначенні та нарахування ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, за наступними листками непрацездатності:

№ 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 - продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014.

Зобов'язати Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності призначити та нарахувати ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності за наступними листками непрацездатності:

№ 048369 з 15.11.2013 по 28.11.2013; № 305104 з 29.11.2013 по 10.12.2013; № 305128 з 29.11.2013 по 21.12.2013; № 305478 з 13.01.2014 по 06.02.2014; 307338 з 12.02.2014 по 25.02.2014; 700734 з 26.03.2014 по 05.04.2014; № 663138 з 08.04.2014 по 22.04.2014; № 730189 з 02.06.2014 по 16.06.2014; № 816112 з 02.07.2014 - продовжував хворіти; № 326256 з 09.07.2014 по 14.07.2014.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Галатіна О.О.