Справа № П/811/3507/14
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа №П/811/3507/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю:

секретаря судового засідання - Дмитрієвої А.В.,

представників:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 35 735,17 грн., у тому числі 33 154,17 грн. основного платежу та 2 581,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № від 30.01.2014 р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції штрафи в сумі 4 563 395,00 грн.;

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що всупереч наказу про проведення виїзної перевірки відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку, при цьому виїзна та невиїзна перевірки за своєю суттю є різними перевірками і на їх проведення потрібні окремі накази. Жодного наказу на проведення (призначення) невиїзної перевірки позивачу вручено не було, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 27.01.2015 р. у справі №21-425а14, свідчить про протиправність дій щодо проведення невиїзної перевірки.

Також позивач вказує, що перевіркою встановлено не включення ФОП ОСОБА_1 до обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) грошових коштів (виручки), які були інкасовані на розрахунковий рахунок позивача, проте такі кошти, відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 13.06.2013 р. у справі №21-176а13, не можуть вважатися виручкою, оскільки отримувалися не як власний дохід, а для виконання договорів доручення укладених з Громадською організацією «Спілка споживачів Мегаспорт» та Громадською організацією «Спілка споживачів Мегасервіс», при цьому такі кошти не використовувалися ФОП ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

Позивач зазначає, що оприбуткування готівки за своєю суттю є обліком отриманих готівкових надходжень, що переходять у власність суб'єкта підприємництва з метою їх подальшого відображення у складі валових доходів (витрат), натомість отримані ФОП ОСОБА_1 грошові кошти не переходили у її власність і не підлягають оподаткуванню саме нею.

Окрім того, позивач з огляду на позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 04.11.2014 р. у справі №21-466а14, вказує, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм щодо регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, установлених ч.1 ст.250 ГК України, при цьому закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків виключає застосування адміністративно-господарських санкцій.

Позивач зауважує стосовно безпідставності висновків податкового органу щодо не подання розрахунків та не відображення відомостей про виплачені доходи від здійснення підприємницької діяльності фізичним особам-підприємцям, оскільки ФОП ОСОБА_1 не є податковим агентом по відношенню до інших фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку. Тобто на позивача законодавчо не покладено обов'язку подавати звіт форми 1-ДФ.

Позивач наголошує на безпідставності застосування штрафу за неподання у повному обсязі на перевірку документів, оскільки під час проведення перевірки документи у ФОП ОСОБА_1 не витребовувалися. Також у випадку здійснення саме виїзної перевірки позивач мала б змогу забезпечити надання усіх документів.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки перевірку проведено в приміщенні Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області за заявою ФОП ОСОБА_1 від 05.12.2013 р. Крім того, відповідач наголошує на обов'язку платника податків після початку проведення перевірки надати у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки.

Відповідач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом у зв'язку з порушеннями виявленими під час проведення перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти їх задоволення.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 18.06.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 23.06.2015 р., про що повідомлено сторонам під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови у судовому засіданні.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказом №1356 від 05.12.2013 р. призначено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2013 р. тривалістю 5 робочих днів з 05.12.2013 року (а.с.14, Т.1).

05.12.2013 р. ФОП ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області із заявою про проведення документальної позапланової перевірки у приміщенні Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області (а.с.70, Т.1).

У відповідності до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

З аналізу зазначених норм судом встановлено, що документальна позапланова виїзна перевірка відрізняється від документальної позапланової невиїзної місцем її проведення. При цьому підстави та умови для початку проведення таких перевірок визначені Податковим кодексом України є тотожними.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем фактично проведено документальну позапланову невиїзну перевірку замість призначеної документальної позапланової виїзної виключно з огляду на прохання платника податків, суд вважає, що за таких умов посилання позивача на порушення податковим органом порядку проведення перевірки є необґрунтованим.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладений у постанові від 27.01.2015 р. у справі №21-425а14 платник податків повинен бути ознайомлений з наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку проведення такої перевірки. При цьому невиконання вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 була обізнана про проведення документальної позапланової виїзної перевірки та саме за її проханням податковим органом замість виїзної перевірки проведено невиїзну, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимог п.78.4 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України.

Як встановлено судом, у період з 05.12.2013 р. по 11.12.2013 р. посадовими особами Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградської області на підставі направлень №888, 889 від 05.12.2013 р. (а.с.65, Т.1) проведено позапланову документальну невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2013 р. за результатами якої складено акт №398/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 18.12.2013 р. висновками якого, зокрема, є порушення ФОП ОСОБА_1, на думку відповідача:

- п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим нараховано єдиний податок в сумі 33 154,17 грн., у тому числі за 2012 рік у сумі 22 830,17 грн., за І півріччя 2013 року в сумі 10 530,53 грн.;

- п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України щодо не подання та не відображення в податкових розрахунках за формою 1-ДФ виплату доходів фізичним особам-підприємцям за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2011 року, І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2012 року, І квартал 2013 року та не включення в податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ виплачених доходів СГД - фізичним особам за ІІ квартал 2013 року;

- п.2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, у зв'язку з чим не оприбутковано готівкові кошти в сумі 912 679,00 грн.;

- пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України щодо ненадання у повному обсязі на перевірку первинних документів (а.с.23-56, Т.1).

На підставі акта перевірки Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області винесено податкові повідомлення рішення:

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (а.с.18, Т.1);

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (а.с.17, Т.1);

- № від 30.01.2014 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 35 735,17 грн., у тому числі 33 154,17 грн. основного платежу та 2 581,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (а.с.15, Т.1);

- № від 30.01.2014 р., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції штрафи в сумі 4 563 395,00 грн. (а.с.16, Т.1).

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. винесене відповідачем на підставі п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України у зв'язку з не наданням ФОП ОСОБА_1 на перевірку первинних документів, що підтверджують придбання (отримання на зберігання) та транспортування товарно-матеріальних цінностей; розрахункових документів, що підтверджують фактично отримані та виплачені суми винагороди згідно з актами виконаних робіт; не надання в повному обсязі актів виконаних робіт (а.с.54-55, Т.1).

У відповідності до п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Так, описом документів наданих на документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 від 06.12.2013 р. (а.с.160, Т.1) підтверджено факт неподання позивачем на перевірку первинних документів, що підтверджують придбання (отримання на зберігання) та транспортування товарно-матеріальних цінностей; розрахункових документів, що підтверджують фактично отримані та виплачені суми винагороди згідно з актами виконаних робіт, а також не надання в повному обсязі актів виконаних робіт.

Разом з тим, посилання позивача на те, що податковим органом під час проведення перевірки не витребовувалося жодних документів є необґрунтованим, оскільки згідно з п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України на платника податків покладено обов'язок із надання на перевірку повного обсягу документів, які пов'язані з предметом перевірки.

Також суд враховує, що ФОП ОСОБА_1 була обізнана про час та місце проведення відповідної перевірки, при цьому частину документів надала 06.12.2013 року, тобто під час проведення перевірки, а тому проведення податковим органом документальної позапланової невиїзної перевірки замість документальної позапланової виїзної перевірки не може розцінюватися як перешкода платнику податків у поданні документів для перевірки.

Більш того, суд зауважує, що такі документи не надані ФОП ОСОБА_1 також і до суду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. задоволенню не підлягає.

Податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. винесене Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області на підставі п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України у зв'язку з не поданням ФОП ОСОБА_1 розрахунків та не відображення відомостей про виплачені доходи від здійснення підприємницької діяльності фізичним особам-підприємцям.

Згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

У судовому засіданні представник відповідача вказував на порушення позивачем вимог п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

У відповідності до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

У відповідності до п.177.8 ст.177 Податкового кодексу України під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб'єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Зі змісту акта перевірки №398/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 18.12.2013 р. встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем виплачено кошти фізичним особам-підприємцям в загальному розмірі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с.44-45, Т.1). Водночас відповідачем не заперечується факт реєстрації зазначених осіб фізичними особами-підприємцями. Також податковим органом не доведено факту перебування зазначених осіб у фактичних трудових взаємовідносинах з позивачем на підставі цивільно-правових договорів.

Таким чином, виплачуючи зазначеним особам кошти ФОП ОСОБА_1 не діяла як податковий агент у розумінні п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України, а тому у неї не виникло обов'язку з подання розрахунків та відображення відомостей про виплачені доходи відповідно до п.51.1 ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області безпідставно застосовано відносно ФОП ОСОБА_1 штрафну (фінансову) санкцію (штраф) визначений п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. підлягає задоволенню.

Податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. винесене Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області з огляду на висновки про заниження ФОП ОСОБА_1 обсягу виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) на суму 916 447,50 грн., у тому числі за 2011 рік на суму 253 364,00 грн., за 2012 рік на суму 456 603,50 грн., за І півріччя 2013 року на суму 206 480,00 грн. (а.с.35, Т.1).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 23.10.2007 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.81, 82, Т.1) та у період з 01.01.2011 р. по 30.06.2013 р. перебувала на спрощеній системі оподаткування - ІІІ група платників єдиного податку (а.с.25, 80, Т.1). При цьому у перевіряємому періоді видами діяльності ФОП ОСОБА_1 були: діяльність посередників у сфері торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; дослідження кон'юнктури ринку (а.с.25, Т.1).

Відповідно до виписки по розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_1 встановлено, що протягом перевіряємого періоду на рахунок позивача надійшла інкасова виручка, зокрема у ІІ кварталі 2011 року в сумі 110 504,00 грн., у ІІІ кварталі 2011 року - 86 700,00 грн., у ІV кварталі 2011 року - 91 050,00 грн., у І кварталі 2012 року - 72 500,00 грн., у ІІ кварталі 2012 року - 120 885,00 грн., у ІІІ кварталі 2012 року - 95 700,00 грн., у ІV кварталі 2012 року - 128 860,00 грн., у І кварталі 2013 року - 98 780,00 грн., у ІІ кварталі 2013 року - 107 700,00 грн. (а.с.20-26, Т.4).

Статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98, чинного до 01.01.2012 р., установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Окрім того, у відповідності до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України, чинної з 01.01.2012 року, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З огляду на зміст п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України до третьої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться фізичні особи-підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень.

Разом з тим, п.294.1 ст.294 Податкового кодексу України визначено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку другої - четвертої груп є календарний квартал.

Відповідно до п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з п.292.4 ст.292 Податкового кодексу України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

У відповідності до п.292.6 ст.292 Податкового кодексу України датою отримання доходу є дата надходження коштів на поточний рахунок (у касу) платника єдиного податку, дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, дата фактичного отримання платником єдиного податку безоплатно одержаних товарів (робіт, послуг).

Таким чином, кошти отримані фізичною особою-підприємцем на виконання умов договору доручення не є виручкою такого платника податків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 13.06.2013 р. у справі №21-176а13. Проте така позиція стосується виключно коштів, які надходять на рахунок платника податків на виконання договору доручення.

Так, відповідно до договору доручення №1084 від 01.04.2011 р., укладеному між ФОП ОСОБА_1 (Повірений) та Громадською організацією «Спілка підприємців «Мегасервіс» (Довіритель), Довіритель доручив Повіреному здійснити наступні юридичні дії: організувати всі роботи і операції, пов'язані з роз'ясненням споживачам якісних характеристик продукції для спорту та відпочинку та представлення такої продукції, і прийняттям від споживачів залогової вартості такої продукції у готівковій і безготівковій формах, а також інкасацію такої залогової вартості на банківські рахунки Довірителя (а.с.34-35, Т.4). Повірений зобов'язаний щоденно здійснювати зарахування і інкасацію залогової вартості, прийнятої від споживачів, на рахунки Довірителя в банківських установах.

За договорами доручення №16 від 01.01.2012 р. (а.с.37-38, Т.4), №1319 від 01.05.2012 р. (а.с.44-46, Т.4), укладених між ФОП ОСОБА_1 (Повірений) та Громадською організацією «Спілка підприємців «Мегасервіс», Громадською організацією «Спілка підприємців «Мегаспорт» (Довіритель), Довіритель доручив Повіреному здійснити наступні юридичні дії: організувати всі роботи і операції, пов'язані з організацією експозиції продукції продукції для спорту та відпочинку в експозиційних точках мережі Мегаспорт, організація всіх супутніх процесів, пов'язаних з експозицією продукції, для найбільш повного та якісного представлення такої продукції перед споживачем згідно стандартів та умов обслуговування кінцевого споживача. Рух всіх ресурсів, що ввірені Повіреному за даними договорами, або до яких Повірений має доступ згідно з виконанням даного договору, відбувається лише з письмового розпорядження Довірителя, яке останній надає в електронному вигляді.

Згідно з договором доручення №835 від 01.06.2013 р., укладеним між ФОП ОСОБА_1 (Повірений) та Громадською організацією «Спілка підприємців «Мегаспорт» (Довіритель), Довіритель в якості уповноваженого представника кінцевого споживача доручив Повіреному здійснити наступні юридичні дії: організувати всі роботи і операції, пов'язані з організацією повноцінного функціонування експозиційної точки мережі Мегаспорт, а саме роботи та послуги щодо: експозиції продукції для спорту та відпочинку в експозиційних точках мережі Мегаспорт; організація всіх супутніх процесів, пов'язаних з експозицією продукції, для найбільш повного та якісного представлення такої продукції перед споживачем згідно стандартів та умов обслуговування кінцевого споживача; організація всіх робіт і операції, що пов'язані з замовленням, закупкою, доставкою та передачею кінцевим споживачам продукції для спорту та відпочинку, у відповідності до Положення про стандарти діяльності мережі Мегаспорт та обслуговування споживачів, в осередках збору споживачів; організація функціонування експозиційної точки кваліфікованим персоналом по консультуванню кінцевих споживачів щодо якісних та інших характеристик продукції для спорту та відпочинку; організація інших необхідних процесів для виконання даного доручення (а.с.76-78, Т.4).

Разом з тим, у відповідності до умов додаткових угод від 01.04.2014 р. до договору №1084 від 01.04.2011 р. (а.с.54, Т.4), від 01.01.2012 р. до договору №16 від 01.01.2012 р. (а.с.56, Т.4), від 01.05.2012 р. до договору №1319 від 01.05.2012 р. (а.с.58, Т.4), Довіритель доручає, а Повірений від імені, за рахунок та в інтересах Довірителя зобов'язується укласти договір оренди/суборенди приміщення та оплачувати за рахунок Довірителя пов'язані з цим договором платежі. Повірений зобов'язаний оплачувати послуги пов'язані з утриманням приміщення та усі супутні послуги, які можуть вплинути на стале та якісне виконання умов цього договору. Повірений зобов'язується надавати щорічні звіти про кошти використані ним з метою виконання цього Договору, які повинні бути погоджені Довірителем.

На підтвердження виконання зазначених договорів до суду надано копії актів здачі-прийняття виконаних робіт та звіти про використання грошових коштів за договорами доручення (а.с.102-109, Т.1, а.с.36, 39-43, 47-49, 55, 57, 59, Т.4).

Окрім того, у відповідності до договору відповідального зберігання №21 від 01.04.2011 р., укладеного між ТОВ «МС58» (Депонент) та ФОП ОСОБА_1 (Зберігач) Депонент передає, а Зберігач приймає товарно-матеріальні цінності для забезпечення експозиції та відповідального зберігання (а.с.110-111, Т.1). Зберігач може передати майно третім особам тільки за письмовим розпорядженням Депонента. Таке розпорядження Депонента Зберігач отримує в електронному вигляді, на умовах та у порядку, обумовленому сторонами.

При цьому до суду надано копії актів передачі товарно-матеріальних цінностей за договором відповідального зберігання №21 від 01.04.2011 р. (а.с.112-159, Т.1, а.с.99-213, Т.3).

Зі змісту вищевказаних договорів доручення встановлено, що ФОП ОСОБА_1 мала право за розпорядженням Довірителя використовувати кошти одержані на виконання договорів доручення для оплати оренди приміщення, та супутніх послуг, пов'язаних з виконанням договорів доручення.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що кошти, які надходили на рахунок ФОП ОСОБА_1 як інкасова виручка за розпорядженням Довірителя використані позивачем на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів, послуг спостереження сигналізації термінового виклику групи реагування, суборенди приміщення, оплати комунальних послуг, що підтверджується договорами, випискою по розрахунковому рахунку, рахунками-фактурами, актами наданих послуг (а.с.174-250, Т.1, а.с.1- 249, Т.2, а.с.1-98, Т.3). Водночас представник позивача наголошував на тому, що за підрахунками сума коштів витрачених ФОП ОСОБА_1 за звітний період на оплату послуг пов'язаних з виконання договорів доручення відповідає сумі коштів, які надійшли на рахунок позивача як інкасова виручка у відповідному періоді.

Так, матеріали справи містять копії договорів: на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (а.с.37, Т.3), суборенди частини нежитлового приміщення (а.с.38-41, 44-54, Т.3), на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику групи реагування (а.с.55-58, 60-64, 66-69, 71-75, Т.3). Зі змісту зазначених договорів встановлено, що їх укладено від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та з метою здійснення нею господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відтак судом встановлено, що кошти, які надходили на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 як інкасова виручка використовувалися нею особисто з метою здійснення власної господарської діяльності, а не в межах виконання договорів доручення, оскільки укладаючи та виконуючи такі договори позивач діяла від власного імені, у власних інтересах та за власний рахунок, а не від імені та за рахунок Довірителів.

Більш того, матеріали справи не містять будь-яких доказів належності Довірителям коштів, які надходили на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 як інкасова виручка.

Викладене свідчить про те, що кошти, які у перевіряємому періоді надходили розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 як інкасова виручка є виручкою (доходом) позивача у розумінні ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України.

Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт заниження ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді обсягу виручки на суму 916 447,50 грн., а тому податковим органом правомірно донараховано грошове зобов'язання з єдиного податку у розмірі 33 154,17 грн., тож позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. задоволенню не підлягає.

Також судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. винесене Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у КІровоградській області на підставі ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. №436/95 у зв'язку з порушенням п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно з п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

У відповідності до п.8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 р. №599, чинного до 01.01.2012 р., для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за №64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Відповідно до пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються Міністерством фінансів України.

Зі змісту книг обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 судом встановлено, що позивачем у звітних періодах не включено до складу доходів суми, які надходили на розрахунковий рахунок ФОП Галушкіної у період з 01.04.2011 р. по 30.06.2013 року у загальному розмірі 912 679,00 грн. (а.с.27-33, Т.4).

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення позивачем вимог п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, у зв'язку з чим підлягають застосуванню штрафні санкції визначені Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. №436/95.

У постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 р. у справі №21-466а14 в визначено, що за своєю суттю передбачена статтею 1 Указу №436/95 фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому встановлений ст.250 ГК України строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зі змісту постанови Верховного Суду України від 04.11.2014 р. у справі №21-466а14 судом встановлено, що правова позиція висловлена у зазначеній постанові щодо правовідносин, які виникли до 01.01.2011 року, тобто до набарння чинності Податковим Кодексом України.

Натомість у даній справі позивачем допущено порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні у період з 01.04.2011 р. по 30.06.2013 р., тобто після набранням законної сили Податковим кодексом України, у зв'язку з чим при вирішенні даної справи підлягають врахуванню норми Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до п.1.1 Податкового кодексу України, податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.111.1 ст.111 Податкового кодексу України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Тобто Податковим кодексом України наведено вичерпний перелік видів юридичної відповідальності, яка застосовується за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Водночас Податковим кодексом не передбачено застосування за відповідні порушення інших видів відповідальності, у тому числі адміністративно-господарських санкцій визначених ст.238 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.3 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» контроль за додержанням особами, зазначеними у статті 1 цього Указу (крім банків), норм з регулювання обігу готівки в національній валюті, що встановлюються Національним банком України, здійснюють органи державної податкової служби, державної контрольно-ревізійної служби, Міністерства внутрішніх справ України та фінансові органи, а банками - Національний банк України.

Таким чином, за порушення вимог порядку оприбуткування готівки у касах, встановленого Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637, контроль за дотриманням якого покладено на органи доходів і зборів, як контролюючий орган у розумінні п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України, до платника податків підлягає застосуванню один із видів юридичної відповідальності визначений п.111.1 ст.111 Податкового кодексу України.

На підставі п.111.2 ст.111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що з 01.01.2011 р. фінансова санкція передбачена ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» за своєю правовою природою є фінансовою відповідальністю, порядок і строк застосування якої визначається Податковим кодексом України.

У відповідності до п.113.1 ст.113 Податкового кодексу України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань.

Відповідно до п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області при застосуванні до позивача фінансової санкції передбаченої ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» дотримано строків притягнення до фінансової відповідальності, встановлених Податковим кодексом України.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2014 р. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30 січня 2014 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Г.М. Момонт

< Суддя >