Справа № 2а-15443/09/0370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/9991/85816/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Транзіт" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі № 2а-15443/09/0370 (46980/09/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Транзіт"

до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку оскаржило податкове повідомлення-рішення від 26.01.2009 № 00004623/0, яким йому державним податковим органом зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 174 025,00 грн.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 02.06.2009 опорюване податкове повідомлення - рішення скасував.

Львівський апеляційний адміністративний суду постановою від 18.10.2011 судове рішення першої інстанції скасував та у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де порушує питання скасувати судове рішення апеляційної інстанції, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки, викладені у акті від 19.01.2009 про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку у банку за жовтень 2008 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, задекларованого у період з 01.09.2008 по 30.09.2008, у якому було зазначено про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2008 року на суму 174 025,00 грн. з огляду на відсутність факту поставлення товару контрагентом (ВАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг") позивачу протягом вересня - жовтня 2008 року за здійсненим останнім авансовим платежем у вересні 2008 року. Такий висновок мотивовано даними накладних на перевезення товару залізничним транспортом від 13.09.2008 № 45476198, згідно яких відправником товару (металопродукції) є ВАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг", а одержувачем - ВАТ "Ковельсільмаш", а не позивач.

За змістом підпунктів 7.7.1, 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (втратив чинність 01.01.2011) суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Як визначено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат на сплату податку, не підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями.

А відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону покупець має право відобразити сплачені (нараховані) суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Разом з тим Закон № 168/97-ВР не ставить у залежність виникнення права на податковий кредит у платника податків від фактичного використання придбаних товарі (послуг) у господарській діяльності. Для підтвердження відповідного права платника податку достатньо наявності мети використання товарів (послуг), що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Із наведеного випливає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

А виходячи зі змісту пп. 7.7.1 та пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

Розв'язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що поставка товару за здійсненою позивачем передплатою у вересні 2008 року у межах укладеного договору від 15.09.2008 № П-О-ВТ-1 фактично відбулася, про що свідчать відповідні товаротранспортні документи, на які відповідач посилається як на доказ одержання товару третьою особою, а не позивачем, та наступна операція з реалізації вказаного товару позивачем ВАТ "Ковельсільмаш" згідно договору від 19.11.2007 № 50/06-71 та видаткової накладної від 18.09.2008 № 50/06-71. При цьому судом було встановлено, що операція з придбання позивачем та наступної реалізації металопродукції мала позитивний економічний ефект для підприємства. Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстави для висновку про законність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Водночас апеляційний адміністративний суд, скасовуючи судове рішення першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, врахував лише доводи контролюючого органу, наведені у акті перевірки, помилково залишивши поза увагою обставини, які мають значення для справи, що були встановлені судом першої інстанції у ході розгляду справи, оцінка яким була надана з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За викладених обставин судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Транзіт" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2011 скасувати та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2009.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко