Справа № 815/944/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/944/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Кипаренко Н.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: Державного підприємства Одеська залізниця ОСОБА_1 - за довіреністю від 03.06.2015 року №465.

Від відповідача: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів ОСОБА_2 за довіреністю від 15.01.2015р. №165/9/10-029.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства Одеська залізниця до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р.№ в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Одеська залізниця звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р.№ в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн., посилаючись на відсутність встановлених ДПІ в ОСОБА_2 перевірки порушень податкового законодавства з боку Державного підприємства Одеська залізниця, та його відокремлених структурних підрозділів, оскільки при формуванні податкового кредиту за перевіряємий період, у повному обсязі дотримано вимоги чинного податкового законодавства України, та правомірно віднесено до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ, сплачені у ціні отриманих товарів (робіт,послуг), у межах відповідних фінансово-господарських правовідносин з контрагентами, що, серед іншого, підтверджується податковими накладними, виписаними та оформленими контрагентами з урахуванням вимог Податкового кодексу України. Також, ДП Одеська залізниця наголошує на правомірності віднесення сум грошових коштів до складу валових витрат, оскільки факт надання позивачу ДП «Одеська залізниця», та його відокремленим структурним підрозділам, контрагентами обумовлених укладеними договорами товарів (робіт, послуг), повністю підтверджено відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, котрі відповідно підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю Підприємства позивача, та його відокремлених структурних підрозділів. Позивач також наголошує, що 06.08.2007р. між повязаними підприємствами «Укрзалізниці», у тому числі, ДП «Одеська залізниця» (Позичальник) та BARCLAYS CAPITAL (Основний організатор фінансування) та фінансовими установами, зазначеними в частині І Додатку І (Первинні кредитори), та BARCLAYS BANK PLC (ОСОБА_2) був укладений строковий кредитний договір №1048/07-ЦЮ, за яким BARCLAYS BANK PLC первинний кредитор, який є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, отриманого із джерелом його походження з України, а тому фактичне право на відсотки за вказаним Строковим кредитним договором №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р., має виключно резидент Сполученого Королівства Великобританії - ARCLAYS BANK PLC, котрий виконав обовязок щодо перерахування на користь повязаних підприємств «Укрзалізниці», у тому числі, ДП «Одеська залізниця», грошових коштів, а відтак вправі вимагати виконання зустрічних зобовязань повернення кредиту та сплати відсотків за умовами даного Строкового кредитного договору. Отже, у даному випадку позивачем - ДП «Одеська залізниця» правомірно застосовано положення ст.11 "Конвенції між Урядом України, Урядом Сполученого Королівства Великобританії, та Північної Ірландії, про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна".

Відповідач Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 27.02.2015р. вихід.№1020/9/10-029), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 28.01.2015р. №, №, №, оскільки ДП «Одеська залізниця» занижено податок на прибуток за 3-4 квартали 2010р., 1 квартал 2011р. на загальну суму 218508грн., внаслідок чого порушено вимоги п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.7.9.2 п.7.9 ст.7, п.п.8.3.3 п.8.3 ст.8, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"; занижено податок на прибуток, по основній діяльності залізничного транспорту за 2-4 квартали 2011р., 1-4 квартали 2012р. на загальну суму 345059грн., у звязку з чим порушено вимоги п.п.138.1.1 п.138.1, ст.138, п.138.2, ст.138, п.138.8 ст.138, п.п.138.5.1 п.138.5 ст.138, п.п.139.1.1, 139.1.9, 139.1.12 п.139.1 ст.139, п.142.1 ст.142, п.144.1 ст.144, п.п.146.2, 146.4, 146.12 ст.146 Податкового кодексу України; занижено податкові зобов'язання за період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. на загальну суму 427929грн., що призвело до порушення вимог п.4.1 ст.4 п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; занижено податкові зобов'язання за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. на загальну суму 210635грн., внаслідок чого порушено вимоги п.187.1 ст.187, п.п.198.3, 198.4, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України; не сплачено податок на доходи нерезидента «BARKLAYS BANK PLC», що підлягає сплаті до бюджету, за період 1,2 квартали 2011р, 2-3 квартали 2011р., 2-4 квартали 2011р., 1 квартал 2012р., півріччя 2012р., 3 квартали 2012р., 2012р., у загальному розмірі 3846917,96грн., у звязку з чим порушено вимоги п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 11.03.2014р. по 23.12.2014р. на підставі направлень, виданих Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі МГУ Міндоходів начальником відділу податкового супроводження підприємств транспорту та зв'язку ОСОБА_3 (направлення від 11.03.2014р. №204), заступником начальника відділу податкового супроводження підприємств транспорту та зв'язку ОСОБА_4 (направлення від 11.03.2014р. №195), головними державними ревізор-інспекторами відділу податковою супроводження підприємств транспорту та зв'язку ОСОБА_5 (направлення від 12.03.2014р. №212), ОСОБА_6 (направлення від 11.03.2014р. №193), ОСОБА_7 (направлення від 11.03.2014р. №194), ОСОБА_8 (направлення від 11.03.2014р. №205), ОСОБА_9 (направлення від 11.03.2014р. №196), ОСОБА_10 (направлення від 11.03.2014р. №206), ОСОБА_11 (направлення від 11.03.2014р. №197), ОСОБА_12 (направлення від 28.10.2014р. №464), головними державними ревізор-інспекторами відділу податкового супроводження підприємств переробної промисловості та реалізації підакцизної продукції ОСОБА_13 (направлення від 11.03.2014р. №198), ОСОБА_14 (направлення від 11.03.2014р. №201), ОСОБА_15 (направлення від 11.03.2014р. №202), ОСОБА_16 (направлення від 11.03.2014р. №199), ОСОБА_17 (направлення від 28.10.2014р. №463), ОСОБА_18 (направлення від 12.11.2014р. №472), головними державними ревізор-інспекторами відділу податкового супроводження підприємств оптової та роздрібної торгівлі ОСОБА_19 (направлення від 11.03.2014р. №207), ОСОБА_20 (направлення від 11.03.2014р. №203), головними державними ревізор-інспекторами відділу податкового супроводження підприємств функціонування інфраструктури водного транспорту ОСОБА_21 (направлення від 11.03.2014р. №200), ОСОБА_22 (направлення від 12.11.2014р. №468), ОСОБА_23 (направлення від 12.11.2014р. №471), ОСОБА_24 (направлення від 12.11.2014р. №469), ОСОБА_25 (направлення від 12.11.2014р. №470), згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, та п.п.2 п.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2014р., була проведена документальна планова перевірка ДП «Одеська залізниця» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.07.2010року по 31.12.2012року.

За наслідками вказаної перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів складено ОСОБА_2 №2/28-08-42/01071315/1 від 13.01.2015р. «Про результати планової виїзної перевірки Державного підприємства «Одеська залізниця» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.07.2010року по 31.12.2012року», у висновках якого, серед іншого, наголошено, що ДП «Одеська залізниця» занижено податок на прибуток за 3-4 квартали 2010р., 1 квартал 2011р. на загальну суму 218508грн., внаслідок чого порушено вимоги п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.7.9.2 п.7.9 ст.7, п.п.8.3.3 п.8.3 ст.8, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"; занижено податок на прибуток, по основній діяльності залізничного транспорту за 2-4 квартали 2011р., 1-4 квартали 2012р. на загальну суму 345059грн., у звязку з чим порушено вимоги п.п.138.1.1 п.138.1, ст.138, п.138.2, ст.138, п.138.8 ст.138, п.п.138.5.1 п.138.5 ст.138, п.п.139.1.1, 139.1.9, 139.1.12 п.139.1 ст.139, п.142.1 ст.142, п.144.1 ст.144, п.п.146.2, 146.4, 146.12 ст.146 Податкового кодексу України; занижено податкові зобов'язання за період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. на загальну суму 427929грн., що призвело до порушення вимог п.4.1 ст.4 п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; занижено податкові зобов'язання за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. на загальну суму 210635грн., внаслідок чого порушено вимоги п.187.1 ст.187, п.п.198.3, 198.4, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України; не сплачено податок на доходи нерезидента «BARKLAYS BANK PLC», що підлягає сплаті до бюджету, за період 1,2 квартали 2011р, 2-3 квартали 2011р., 2-4 квартали 2011р., 1 квартал 2012р., півріччя 2012р., 3 квартали 2012р., 2012р., у загальному розмірі 3846917,96грн., у звязку з чим порушено вимоги п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України.

На підставі складеного ОСОБА_2 перевірки №2/28-08-42/01071315/1 від 13.01.2015р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів 28.01.2015р. винесено податкові повідомлення-рішення №, №, №.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 28.01.2015р. №, №, №, позивач Державне підприємство «Одеська залізниця» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.

Так, ретельно зясувавши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Одеська залізниця щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р.№ в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн., є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для встановлення фахівцями контролюючого органу в ході проведення перевірки завищення ДП «Одеською залізницею» податкового кредиту по податку на додану вартість, та завищення витрат по податку на прибуток, слугували фінансово-господарські правовідносини в межах виконання умов договорів, укладених між ДП «Одеською залізницею» та ТОВ «Охоронне товариство «Супер-Кентавр», між ВСП Знамянська дистанція колії №10 Одеської залізниці та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», між Державним підприємством «Одеська залізниця» та Приватним підприємством «Турбо-К», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ПП «Турбо-К», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ПП «Інтерметал-СП», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ПП «Юг-зерно трейд», між ВСП «Локомотивне депо Миколаїв» та ПП «Турбо-К», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ТОВ «ФаворитНайс», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ПП «Островок», між ВСП «Локомотивне депо Херсон» та ТОВ «Продмашторг», між ВСП «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» ДП «Одеська залізниця» та ТОВ «Продмашторг», між ВСП «Вагонне депо Знамянка Одеської залізниці та ТОВ «Шамкі Д», між ВСП «Вагонне депо Знамянка Одеської залізниці та ТОВ «Єва Дніпро», між ВСП «Вагонне депо Знамянка Одеської залізниці та ТОВ «Шакті Д», між ВСП Вагонне депо станції Херсон Одеської залізниці та ПП «Тайс-Ойл», між ВСП «Херсонська дистанція сигналізації та звязку Одеської залізниці» та ТОВ ВКФ «Плутон ЛТД», між ВСП «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці» та ТОВ ВКФ «Плутон ЛТД», між ВСП «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці» та ТОВ «Фаворит Найс», між ВСП «Інформаційно-обчислювальний центр Одеської залізниці» та ТОВ «НВФ «ТМ Софт», між ВСП «Перший Одеський загін відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці» та ТОВ «Продмашторг», між ВСП «Моторвагонне депо Христинівка» та ТОВ «КепиталТрейд», між ВСП «Головний матеріально-технічний склад» ДП «Одеська залізниця» та ДП УДЦТС Ліски Одеська філія.

Згідно зі ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, судом з'ясовано, що вищеокресленими контрагентами ДП «Одеська залізниця» та його відокремленими структурними підрозділами, повністю дотримано законодавчо визначені вимоги, та досягнуто згоди з усіх істотних умов, укладених між господарюючими суб'єктами договорів, що підтверджується наданими позивачем та наявними у матеріалах справи відповідними документами первинного бухгалтерського обліку, котрі підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій.

Відповідно до п.п.14.1.27, 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником); господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку з числа резидентів, у тому числі є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України у розділі «Податок на прибуток підприємств» об'єктом оподаткування, серед іншого, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.1, 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, у тому числі, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.п.139.1.3, 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

При цьому, суд вважає за доцільне наголосити, що подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

До того ж, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази, у порушення вимог частин 1,2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом суду не надано, та реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем та його відокремленими структурними підрозділами сформовано податковий кредит, та віднесено спірні суми до складу валових витрат, не спростовано, як і не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів товари (роботи, послуги) контрагентами позивача ДП «Одеська залізниця», та його відокремлених структурних підрозділів, не надано.

Водночас, у податковому спорі податковий орган не може ставити під сумнів оподатковувану операцію, натомість повинен довести відсутність реальності такої операції в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операції, її імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду та податкову економію, тощо.

Зокрема, юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту. Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичне надання послуг, здійснення поставки товарів та їх отримання іншою стороною, а також документи, котрі підтверджують використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Так, судом встановлено, що факт отримання позивачем ДП «Одеська залізниця», та його відокремленими структурними підрозділами визначених умовами договорів товарів (робіт, послуг), повністю підтверджено наданими платником податків та наявними у матеріалах справи відповідними первинними документами, котрі повністю підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача та його відокремлених структурних підрозділів, а відтак є належними доказами, підтверджуючими правомірність віднесення позивачем та його відокремленими структурними підрозділами спірних сум до складу валових витрат.

Також, судом встановлено, що ВСП Миколаївською дистанцією колії №14 Одеської залізниці до складу валових витрат включено витрати з організації проведення атестації робочих місць працівників, праця котрих пов'язана з господарською діяльністю структурного підрозділу, та відповідно до Закону України «Про відпустки», Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442, Списків виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість працівників яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.2003р. №679, Наказу ОСОБА_26 від 01.11.2004р. №235 «Про удосконалення заробітної плати і введення нових тарифних ставок та посадових окладів робітникам залізничного транспорту України», є обовязком ВСП Миколаївською дистанцією колії №14 Одеської залізниці.

Відповідно до п.п.1,2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків, як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 означеного Порядку, встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що віднесення позивачем ДП «Одеська залізниця» та його відокремленими структурними підрозділами спірних сум до складу валових витрат перевіряємого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин, повністю підтверджено позивачем наданими до суду та наявними у матеріалах справи відповідними розрахунковими, платіжними, та іншими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність та неправомірність донарахування Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів ДП «Одеська залізниця» податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн.

Також, судом з'ясовано, що суми ПДВ за наданими позивачем до суду та наявними у матеріалах справи податковими накладними були включені до складу податкового кредиту за відповідні періоди.

Відповідно до пп.14.1.181. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VІ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного Кодексу встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Так, у даному випадку датою виникнення у права на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, є, зокрема, дата отримання позивачем та його відокремленими структурними підрозділами, виписаних відповідними контрагентами, податкових накладних.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Натомість, судом зясовано, що включена позивачем та його відокремленими структурними підрозділами до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість повністю підтверджена наявними у матеріалах справи податковими накладними, виписаними контрагентами з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб'єкта господарювання виникає у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача, та його відокремлених структурних підрозділів на момент видачі податкових накладних, не були зареєстровані у законодавчо визначеному порядку платниками податку на додану вартість, та не сплачували у встановленому законом порядку відповідні суми податку до бюджету, податковим органом, в межах розгляду даної справи, суду не надано.

Водночас, суд вважає за доцільне наголосити, що доводи податкового органу щодо отримання платником необґрунтованої податкової вигоди, мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безумовно та беззаперечно підтверджують існування обставин, котрі виключають право платника на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Натомість, судом встановлено, що відповідачем Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, у даному випадку, не доведено належними та допустимими доказами існування таких обставин, як і не доведено здійснення позивачем (його відокремленими структурними підрозділами) та його контрагентами узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що зміст укладених правочинів, не відповідає дійсним намірам сторін, і що дані наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за наслідками фінансово-господарських операцій, та доказів на підтвердження відсутності у посадових осіб підприємств повноважень на укладання таких договорів, та відсутності у контрагентів позивача (його відокремленими структурними підрозділами) повноважень виписувати податкові накладні.

Крім того, судом відхиляються, та не приймаються до уваги викладені Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів в ОСОБА_2 №2/28-08-42/01071315/1 від 13.01.2015р. «Про результати планової виїзної перевірки Державного підприємства «Одеська залізниця» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.07.2010року по 31.12.2012року», посилання, зокрема, на встановлені іншими податковими органами в актах перевірки порушення контрагентів позивача та його відокремлених структурних підрозділів, оскільки не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011року №742/11/13-11).

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, предметом доказування в межах розгляду даної категорії спорів, є реальність та фактичність фінансово-господарських операцій, що у подальшому слугує підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Водночас, з урахуванням вищевикладеного, та на підставі наданих позивачем, та досліджених судом первинних документів, судом встановлено, що означені фінансово-господарські операції мали реальний характер, та були опосередковані дійсним рухом активів. Зокрема, судом з'ясовано зміст кожної операції та її підтвердження необхідними документами первинного бухгалтерського та податкового обліку.

До того ж, судом зясовано, що Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2011р., залишеною без змін Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012р. по справі №2а-7594/11/0870, задоволено адміністративний позов Приватного підприємства «Турбо-К», котре є одним із контрагентів Державного підприємства «Одеська залізниця», ВСП «Локомотивне депо Херсон», та ВСП «Локомотивне депо Миколаїв», та визнано протиправними, та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя № від 05.04.2011року та № від 10.06.2011року.

Зокрема, в межах розгляду означеної справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено відсутність доказів, які б вказували на невідповідність правочинів ПП «Турбо-К» актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; ПП «Турбо-К» належним чином оформлено господарські правовідносини з контрагентами, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належними первинними документами та документами податкової звітності, платник податків у подальшому використав придбані у контрагентів товари у своїй господарській діяльності.

Також, Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31.08.2012р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2012р. по справі №2а-2814/12/2170, адміністративний позов Приватного підприємства «Інтерметал-СП», яке є одним із контрагентів ВСП «Локомотивне депо Херсон», задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, які полягають у складенні ОСОБА_2 від 01.06.2012року №80/15-3/36419500 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Інтерметал-СП" щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2012року по 30.04.2012року, їх реальності та повноти відображення в обліку". Визнано протиправними дії ДПІ у м.Херсоні щодо проведення зустрічної звірки (документальної невиїзної позапланової перевірки) ПП "Інтерметал-СП", за результатами якої складений акт від 01.06.2012року № 80/15-3/36419500. Визнано протиправними дії ДПІ у м.Херсоні щодо визнання нікчемними угод, укладених ПП "Інтерметал-СП" з контрагентами за період 01.03.2012року по 30.04.2012року в акті від 01.06.2012року №80/15-3/36419500.

В межах розгляду означеної справи Херсонським окружним адміністративним судом, з яким погодився Одеський апеляційний адміністративний суд, встановлено, що викладені Державною податковою інспекцією у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби в ОСОБА_2 від 01.06.2012року № 80/15-3/36419500 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Інтерметал-СП" щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2012року по 30.04.2012року, їх реальності та повноти відображення в обліку", висновки щодо визнання нікчемними всіх укладених ПП "Інтерметал-СП" з контрагентами постачальниками та покупцями угод, не відповідають вимогам статей 215, 216 ЦК України, оскільки податковим органом не наведено жодної підстави, та не надано належних доказів вважати укладені Підприємством угоди нікчемними правочинами, а посилання ДПІ на частини 1, 5 статті 203, статтю 215, частину 1 статті 216 ЦК України, є безпідставними, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Судом також зясовано, що Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.05.2013р. по справі №821/613/13-а (Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження), задоволено адміністративний позов ТОВ «Фаворіт-Найс», котре є одним із контрагентів ВСП «Локомотивне депо Херсон», та ВСП «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці», визнано протиправними дії Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби по визнанню нікчемними угод, укладених ТОВ "Фаворіт-Найс" з контрагентами за період з 11.05.2011р. по 31.12.2011р. в акті від 20.01.2012р. №6/23-1/37517254 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ "Фаворіт-Найс" з питань достовірності визначення показників декларацій з ПДВ за період з 11.05.2011р. по 31.12.2011р.»; визнано протиправними дії Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, які полягають в зміні в електронній базі даних "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які задекларовані ТОВ "Фаворіт-Найс" у період з 11.05.2011р. по 31.12.2011р.; зобов'язано Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Київської області Державної податкової служби відобразити в електронній базі даних "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих ТОВ "Фаворіт-Найс" у період з 11.05.2011р. по 31.12.2011р.

Зокрема, в межах розгляду означеної справи судом першої інстанції встановлено, що викладені Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби в акті від 20.01.2012р. №6/23-1/37517254 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ "Фаворіт-Найс" з питань достовірності визначення показників декларацій з ПДВ за період з 11.05.2011р. по 31.12.2011р.», висновки щодо визнання нікчемними всіх укладених ТОВ "Фаворіт-Найс" з контрагентами постачальниками, та покупцями угод, не відповідають вимогам статей 215, 216 ЦК України, оскільки висновки про нікчемність операцій податкового органу є необґрунтованими, оскільки ним не наведено жодної підстави та не надано належних доказів вважати укладені платником податків угоди нікчемними правочинами, а посилання ДПІ на частини 1, 5 статті 203, статтю 215, частину 1 статті 216 ЦК України є безпідставними, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що включення ДП «Одеська залізниця» спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту перевіряємого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин, повністю підтверджено позивачем наданими до суду, та наявними у матеріалах справи відповідними розрахунковими, платіжними, та іншими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність та неправомірність донарахування Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів ДП «Одеська залізниця» податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн.

Також, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 06.08.2007р. між повязаними підприємствами «Укрзалізниці», у тому числі, ДП «Одеська залізниця» (Позичальник) та BARCLAYS CAPITAL (Основний організатор фінансування) та фінансовими установами, зазначеними в частині І Додатку І (Первинні кредитори) та BARCLAYS BANK PLC (ОСОБА_2) був укладений Строковий кредитний договір №1048/07-ЦЮ, відповідно до п.2.1 розділу 2 якого Кредитори відкривають для Позичальників строкову кредитну лінію в Доларах США на загальну суму, яка дорівнює загальним зобовязанням.

Так, відповідно до частини І Додатку І «Первинні сторони» Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. BARCLAYS BANK PLC є первинним кредитором.

Судом зясовано, що на виконання вимог Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004р. №270, вищеозначений Строковий кредитний договір №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. в установленому порядку був зареєстрований в ГУ НБУ по м.Києву та Київській області, про що видано відповідне Реєстраційне свідоцтво від 06.08.2007р. №7456, з якого вбачається, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства Великобританії.

Судом встановлено, що до Строкового кредитного договору від 06.08.2007р. №1048/07-ЦЮ вносилися зміни, зокрема, Договором від 06.08.2009р. №215/09-ЦЮ про внесення змін шляхом викладення у новій редакції щодо строкового кредитного договору від 06.08.2007р., та Другим договором від 19.11.2010р. №362/2010-ЦЮ про внесення змін шляхом викладення у новій редакції щодо строкового кредитного договору від 06.08.2007р., зміненого та викладеного у новій редакції відповідно до договору про внесення змін шляхом викладення у новій редакції від 06.08.2009р. Вказаними правочинами до строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. зміни щодо кредитора не вносились.

Означені зміни до Строкового кредитного договору від 06.08.2007р. №1048/07-ЦЮ були в установленому порядку зареєстровані в ГУ НБУ по м.Києву та Київській області, про що свідчать наявні у матеріалах справи Додатки до Реєстраційного свідоцтва від 12.08.2009р. №1, від 25.05.2010р. №2, від 21.12.2010р. №3.

Під час зясування фактичних обставин справи судом зясовано, що BARCLAYS BANK PLC було виконано умови Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р., та перераховано на користь повязаних підприємств «Укрзалізниці», у тому числі, ДП «Одеська залізниця», визначені умовами вказаного Договору грошові кошти, про що свідчить наявна у матеріалах справи банківська квитанція від 11.11.2014р., відповідні банківські документи Барклейз ОСОБА_27, інвойси.

Згідно з п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до п.п.134.1.2 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.160.1 ст.160 Податкового кодексу України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, серед іншого, слід розуміти проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобовязаннями, випущеними (виданими) резиденту.

Підпунктом 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що проценти це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Положеннями п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України передбачено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Як передбачено п.п.103.2, 103.3 ст.103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Приписами п.п.103.4, 103.5 ст.103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Укладені і ратифіковані міжнародні договори України становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до п.3.2 ст.3 Податкового кодексу України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Так, судом встановлено, що між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії підписана конвенція про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993року (11.08.1993р. набрала чинності), котра застосовується до податків на доход і на приріст вартості майна, стягнені від імені Договірних Держав або їх політичних підрозділів, або місцевої влади, незалежно від способу стягнення податків.

Згідно з п.1 ст.4 означеної Конвенції, "резидент однієї Договірної Держави" - особа, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Відповідно до ст.11 "Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна" проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти і підлягає оподаткуванню в цій другій Договірній Державі у відношенні цих процентів.

Термін "проценти" при використанні в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, доход від урядових цінних паперів і доход від облігацій і боргових зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що проценти оподатковуються лише в країні одержувача процентів, якщо такий одержувач має на них право. Тобто, під час виплати процентів резиденту Сполученого Королівства Великобританії, передбачений п. 160.2 ПК України, податок на доходи нерезидентів за ставкою 15%, не утримується, якщо нерезидент має фактичне право на ці проценти і його дохід у вигляді процентів підлягає оподаткуванню відповідно до законодавства Сполученого Королівства Великобританії.

Підтвердження статусу податкового резидента Договірної Держави з метою отримання переваги міжнародного договору є основним у міжнародному оподаткуванні, у звязку з чим кожна відповідна форма іноземної держави потребує підтвердження від компетентного органу другої Договірної Держави того факту, що юридична особа являється резидентом цієї другої Договірної Держави, та має право на застосування до його доходів з джерелом його походження з України відповідних положень договору.

Так, судом встановлено, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством і Україною, та підлягає оподаткуванню в Сполученому Королівстві щодо усіх його прибутків, про що, серед іншого, свідчать наявні у матеріалах справи відповідні Свідоцтва про статус нерезидента у Сполученому Королівстві від 11.01.2010р. №268/21610 01560, від 01.01.2011р. №268/21610 01560, від 01.01.2012р. №268/21610 01560, від 08.01.2014р. №268/21610 01560, виданих Державним управлінням Великої Британії з податків і митних зборів, та в яких, зокрема, зазначено, що BARCLAYS BANK PLC є резидентом Сполученого Королівства у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством і Україною, та підлягає оподаткуванню в Сполученому Королівстві щодо усіх його прибутків.

Зокрема, відповідно до наявного у матеріалах справи ОСОБА_28 від 09.12.2014р., надісланого на адресу Державної адміністрації залізничного транспорту України, за підписом ОСОБА_29, ВАТ «Баркліз Банк» (BARCLAYS BANK PLC) («Баркліз») є податковим резидентом у Сполученому Королівстві та підтягає оподаткуванню згідно з законодавством про податок Сполученого Королівства. Будь-які оплати відсотків, здійснені Державною адміністрацією залізничного транспорту України (ОСОБА_26) («Позичальник) ОСОБА_28 за Договором кредитування, укладеним від 6 серпня 2007р. між, у тому числі, Позичальником, ОСОБА_27 в якості організатора фінансування та ОСОБА_27 в якості первинного кредитора та агента («Договір кредитування») у 2010р., 2011р. та 2012р., підлягатиме оподаткуванню в Сполученому Королівстві згідно з законодавством про податок Сполученого Королівства, діючим на теперішній час.

20.11.2014р. Фінансово-економічним департаментом ОСОБА_26 на імя начальника фінансово-економічної служби ДП «Одеська залізниця» ОСОБА_30 надіслано Лист №ЦФ-16/187, за підписом начальника Департаменту ОСОБА_31, у якому зазначено, що відповідно до Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. BARCLAYS BANK PLC є первинним кредитором, що підтверджується Реєстраційним свідоцтвом, виданим Національним банком України. Фактичне перерахування коштів (основного боргу і процентів) здійснювалося лише на банківський рахунок BARCLAYS BANK PLC первинного кредитора. BARCLAYS BANK PLC первинний кредитор, надаючи залізниці кредит від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, здійснював банківську діяльність. BARCLAYS BANK PLC первинний кредитор не є комерційним агентом, так як діяв від свого імені. Тому, BARCLAYS BANK PLC первинний кредитор є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, отриманого із джерел в Україні.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом зясовано, що BARCLAYS BANK PLC є саме первинним кредитором, тобто бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, отриманого із джерелом його походження з України, а відтак фактичне право на проценти за Строковим кредитним договором №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. має виключно резидент Сполученого Королівства Великобританії - BARCLAYS BANK PLC, котрий виконав обовязок щодо перерахування на користь повязаних підприємств «Укрзалізниці», у тому числі, ДП «Одеська залізниця», грошових коштів, та відповідно вправі вимагати від контрагента зустрічних зобовязань повернення кредиту та сплати процентів за умовами означеного Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р., у зв»язку з чим позивачем - ДП «Одеська залізниця» цілком правомірно застосовано положення ст.11 "Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна".

При цьому, судом відхиляються та не приймаються до уваги посилання представника відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на Лист SQUIRE CAPITAL від 16 березня 2010р. як на підставу того, що BARCLAYS BANK PLC є лише Агентом, а не Кредитором ОСОБА_26, оскільки як власне зі змісту означеного Листа, так і зі змісту Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р. вбачається, що BARCLAYS BANK PLC, є, саме Кредитором ОСОБА_26.

До того ж, SQUIRE CAPITAL жодним чином не є стороною Строкового кредитного договору №1048/07-ЦЮ від 06.08.2007р., а згідно Мандатного листа (угоди) між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (ОСОБА_26) і українськими залізницями та SQUIRE CAPITAL LIMITED від 30 жовтня 2009р. №296/09-ЦЮ, є лише фінансовим радником ОСОБА_26 з питань реструктуризації боргової заборгованості за кредитним договором від банку BARCLAYS BANK PLC.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, судом зясовано, що оскаржувані позивачем - Державним підприємством Одеська залізниця податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн., винесено податковим органом неправомірно, безпідставно, та у порушення вимог чинного податкового законодавства.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов, та викладені повноважними представниками в ході судового розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів не надала суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Одеська залізниця правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Одеська залізниця, відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Державного підприємства Одеська залізниця до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн., задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів від 28.01.2015р. №, від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 629921грн., від 28.01.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 505099,50грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Одеська залізниця (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська,19, ) судовий збір у сумі 487(чотириста вісімдесят сім)грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом «22» червня 2015року.

Суддя Харченко Ю.В.

.