Справа № 816/1908/15
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/1908/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.

та представників сторін:

від позивача - Ясниська О.О.,

від відповідача - Сухомлин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Полтавський машинобудівний завод" (надалі - позивач, ПАТ "Полтавамаш") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2015 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 333 грн 34 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що доводи відповідача про порушення ПАТ "Полтавамаш" вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими до матеріалів справи письмовими доказами.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, посилався на обставини, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою правомірності нарахування ПАТ "Полтавамаш" від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту і бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях ДПІ у м. Полтаві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ПАТ "Полтавамаш" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 22.03.1995 перебуває на обліку в якості платника податків в ДПІ у м. Полтаві та з 27.06.1997 зареєстроване платником податку на додану вартість /а.с. 9-10/.

Основним видом господарського діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво машин і устатковання для виготовлення харчових продуктів і напоїв, перероблення тютюну /а.с. 9 - зворот/.

Співробітником ДПІ у м. Полтаві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ "Полтавамаш" від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту і бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складено акт від 21.04.2015 №1760/16-01-15-02/14307417 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за січень 2015 року в розмірі 63 733 грн.

На підставі даних висновків Акта перевірки ДПІ у м. Полтаві 27.04.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 733 грн /а.с. 11-12/.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 333 грн 34 коп., позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, підставою для зменшення ПАТ "Полтавамаш" суми від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за січень 2015 року в розмірі 63 733 грн стали наступні обставини та доводи контролюючого органу.

У податковій декларації з ПДВ за січень 2015 року позивачем, на підставі виписаних ПАТ "Полтаваобленерго" податкових накладних від 19.01.2015 №1899/231, від 26.01.2015 №2499/231, від 28.01.2015 №3493/231, віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість загалом в розмірі 63 333 грн 34 коп.

Однак, за результатами перевірки платника податків контролюючий орган дійшов висновку про безпідставне зарахування до складу податкового кредиту зазначеної суми податку. Даний висновок відповідач мотивував порушенням постачальником електричної енергії (ПАТ "Полтаваобленерго") порядку складання податкових накладних.

Так, згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) платники податку, які постачають електричну енергію, складають податкові накладні щодекадно на суму коштів, що надійшли в рахунок оплати за таку електричну енергію на їх поточні рахунки протягом відповідної декади. В останній день місяця такі платники податку складають податкові накладні/розрахунки коригування за результатами остаточного розрахунку зі споживачами електричної енергії з урахуванням поставленої електричної енергії та отриманих коштів протягом такого місяця.

Аналізуючи наведену норму Податкового кодексу України, відповідач стверджує про те, що постачальник електричної енергії має складати податкові накладні щодекадно, тобто 10, 20 та останнього числа місяця на загальну суму коштів, що надійшли від покупців електричної енергії у відповідній декаді.

Посилаючись на те, що відповідно до підпункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України одним з обов'язкових реквізитів податкової накладної є дата її виписування, а в силу абзацу 14 пункту 201.10 вказаної статті порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідач зазначає, що в разі виписування постачальником електричної енергії податкової накладної за датою виникнення податкових зобов'язань (поставка товару або отримання коштів), така податкова накладна вважатиметься складеною з порушенням вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а тому не надаватиме права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Оцінюючи обґрунтованість наведених доводів, суд виходить з наступного.

У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

За змістом пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник електричної енергії) та ПАТ "Полтавамаш" (споживач) 07.08.2003 укладено договір №19 про постачання електричної енергії /а.с. 54-57/.

На виконання умов даного договору ПАТ "Полтаваобленерго" протягом січня 2015 року здійснено поставку позивачу електричної енергії.

У рахунок оплати вартості поставленої електричної енергії платіжним дорученням від 19.01.2015 №118 /а.с. 52/ ПАТ "Полтавамаш" перераховано на розрахунковий рахунок постачальника кошти в розмірі 15 000 грн, в т.ч. ПДВ - 2500 грн. Крім того, платіжним дорученням від 28.01.2015 №230 /а.с. 53/ позивач перерахував на розрахунковий рахунок ПАТ "Полтаваобленерго" кошти в розмірі 365 000 грн, в т.ч. ПДВ - 60 833 грн 33 коп.

Обсяги спожитої електричної енергії підтверджено актом від 26.01.2015 /а.с. 51/.

На підтвердження факту поставки електричної енергії та отримання коштів ПАТ "Полтаваобленерго" виписано податкові накладні: від 19.01.2015 №1899/231 /а.с. 44/, від 26.01.2015 №2499/231 /а.с. 46/, від 28.01.2015 №3493/231 /а.с. 48/.

ДПІ у м. Полтаві питання фактичного придбання ПАТ "Полтавамаш" електричної енергії у ПАТ "Полтаваобленерго" за спірний період не перевірялось, жодних доводів щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентом ні Акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача проти позову не містять.

Натомість, єдиною підставою для зменшення позивачу суми від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за січень 2015 року в розмірі 63 733 грн є зміна з 01.01.2015 порядку виписування постачальниками електричної енергії податкових накладних..

Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За приписами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

В силу положень частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до вимог підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, окрім іншого, на принципі стабільності, що полягає в наступному: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суд зазначає, що зміни до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та набули чинності з 01.01.2015.

Таким чином, варто констатувати, що такі зміни жодним чином не відповідають закріпленому у Конституції України принципу верховенства права та основоположному принципу податкового законодавства - стабільності.

До того ж, суд зауважує, що необхідною складовою принципу верховенства права є принцип пропорційності.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) зазначив, що: "... Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. ... Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню." /пункт 4.1/.

Таким чином, застосована уповноваженими органами держави відповідальність має бути співрозмірною із вчиненим особою правопорушенням.

Окрім того, в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становить втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції /пункт 49/.

У пункті 50 вказаного Рішення Суд зазначив, що: "Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).".

У Рішенні від 16.02.2000 у справі "Аманн проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини привернув увагу до напрацьованої ним прецедентної практики, відповідно до якої: "словосполучення "згідно із законом" вимагає не лише наявності для оскаржуваного заходу певних підстав у національному законодавстві, а й має на увазі якість закону, що застосовується в даному випадку, вимагаючи, щоб він був доступним для заінтересованої особи і передбачуваним у своїх наслідках " /пункт 50/.

При цьому Суд зазначив, що: "під словосполученням "згідно із законом" маються на увазі умови, що склалися поза рамками існуючої правової підстави в національному законодавстві і вимагають "доступності" і "передбачуваності" правової підстави" /пункт 55/.

Так само, у пункті 168 Рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Суд вказав, що: "будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).".

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведену практику Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позбавлення позивача права на податковий кредит у зв'язку з допущеною постачальником електричної енергії помилкою щодо дати виписування податкової накладної не відповідає принципам верховенства права, пропорційності, справедливості та вимогам щодо принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

При цьому, суд враховує ті обставини, що зміни до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (від 28.12.2014) внесено за три календарні дні до набрання ними чинності (01.01.2015), спірні відносини сторін відбулись у січні 2015 року, а помилка у даті виписування податкових накладних у першому випадку становить один календарний день, в другому - п'ять, а в третьому - три календарні дні.

На переконання суду, допущена ПАТ "Полтаваобленерго" помилка щодо дати виписування податкових накладних, жодним чином не може впливати на право добросовісного платника податків, яким є позивач, на податковий кредит, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а згідно з частиною першою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про те, що спірним податковим повідомленням-рішенням безпідставно зменшено ПАТ "Полтавамаш" розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 333 грн.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 27.04.2015 № в частині зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 333 грн необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ПАТ "Полтавамаш" - задовольнити.

Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що спірним податковим повідомленням-рішенням розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року позивачу зменшено саме на 63 333 грн, в задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

А відтак, позов необхідно задовольнити частково.

Судові витрати належить розподілити відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

При розподілі судового збору відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд виходить з приписів пункту 21 частини першої статті 5 вказаного Закону, згідно з яким відповідача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 27 квітня 2015 року № в частині зменшення Публічному акціонерному товариству "Полтавський машинобудівний завод" () розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 63 333 (шістдесят три тисячі триста тридцять три) гривні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 червня 2015 року.

Суддя О.О. Кукоба