Справа № 127/12760/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Київ К/800/47164/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Вінницької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування рішення в частині, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась в Вінницький міський суд Вінницької області з позовною заявою до Вінницької міської ради (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_5, в якому просила скасувати рішення 24 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 2 жовтня 2012 року № 962 в частині продажу 27,0 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0967 га кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

Згідно з Державним актом в точках з «Е» до «Ж» існує проїзд загального користування, що також підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 15 листопада 2006 року, протоколом обстеження та погодження межі земельної ділянки від 07 лютого 2006 року, планом відведення земельної ділянки від 13 листопада 2006 року, рішенням Вінницької міської ради від 26 вересня 1997 року №978, кадастровим планом від 4 лютого 2006 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 5 квітня 2013 року.

Позивач користується проїздом до своєї земельної ділянки, а саме проїздом загального користування по АДРЕСА_1, іншого під'їзду до її земельної ділянки, окрім зазначеного проїзду загального користування, позивач немає і можливості здійснювати під'їзд з іншого місця до її земельної ділянки також немає.

На початку 2013 року власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 повідомив позивача про те, що проїзд, яким користується позивач, перебуває у його власності на підставі рішення 24 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 2 жовтня 2012 року №962, яким відповідачем продано йому земельну ділянку в розмірі 27 кв.м. по АДРЕСА_1

Разом з тим, як вважає позивач, продаж 27,0 кв.м. проїзду загального користування в АДРЕСА_1 унеможливлює під'їзд до її земельної ділянки та нормального обслуговування земельної ділянки.

На думку позивача, вказане рішення Вінницької міської ради є незаконним, оскільки внаслідок продажу проїзду загального користування по АДРЕСА_1 її позбавлено права під'їзду до її земельної ділянки по АДРЕСА_2, що стало підставою для її звернення до суду з вказаним адміністративним позовом для захисту свого порушеного права.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена.

Постанова Вінницького міського суду Вінницької області скасована.

Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення 24 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 2 жовтня 2012 року № 962 в частині продажу земельної ділянки загальної площею 27,0 кв.м. в АДРЕСА_1 ОСОБА_5

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, третя особа - ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є власницею земельної ділянки площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_2, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_3.

Суміжними землевласниками вказаної земельної ділянки є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, що підтверджується протоколом обстеження та погодження межі земельної ділянки від 7 лютого 2006 року.

На момент погодження меж земельної ділянки між суміжними землевласниками спірні питання були відсутні.

Відповідач 1 жовтня 2012 року прийняв рішенням № 962, яким передано у власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 27 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, не містить застережень чи заборони приймати рішення щодо продажу 27,00 кв. м. ОСОБА_5.. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка не є проїздом загального користування.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не погодився з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Частиною першою статті 127 Земельного кодексу України передбачено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 128 Земельного кодексу України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини п'ятої статті 128 Земельного кодексу України, підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Відповідно до п. а частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Враховуючи вищевикладене, земельні ділянки, що знаходяться під проїздом загального користування, не можуть передаватись у приватну власність, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач мав відмовити у продажі вказаної земельної ділянки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, зокрема, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 9 листопада 2007 року на ім'я ОСОБА_4, акту обстеження земельної ділянки, передбаченої для індивідуального житлового будівництва від 15 листопада 2006 року, протоколу обстеження та погодження межі земельної ділянки від 7 лютого 2006 року, плану відведення земельної ділянки, погодженого начальником управління містобудування і архітектури, начальником управління земельних ресурсів м. Вінниці, головним санітарним лікарем м. Вінниці, начальником управління екології природних ресурсів Вінницької області, кадастровим планом від 4 лютого 2006 року, витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 5 квітня 2013 року, рішенням Вінницької міської ради від 26 вересня 1997 року №978, а також з наданих фотоматеріалів, зроблених в процесі судової будівельно-технічної експертизи 26 березня 2014 року, до земельної ділянки позивачки прилягає проїзд загального користування і саме частину вказаної ділянки продано третій особі по справі - ОСОБА_5

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірне рішення прийняте без їх дотримання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що продаж земельної ділянки - проїзду загального користування ОСОБА_5 створює перешкоди позивачці у користуванні власною земельною ділянкою, адже інший проїзд до її земельної ділянки відсутній.

Відповідач 2 жовтня 2013 року всупереч земельного законодавства України прийняв рішення №962 в частині продажу земельної ділянки загальною площею 27,0 кв. м в АДРЕСА_1 ОСОБА_5, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_4 до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п."а" частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Земельні ділянки, що знаходяться під проїздом загального користування, не можуть передаватись у приватну власність, а тому відповідач мав відмовити у продажі вказаної земельної ділянки.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій дійши вірного висновку про те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі не є вільним у виборі суб'єкта щодо продажі земель загального користування населених пунктів, здійснючи владні управлінські функції, Вінницька міська рада, приймаючи рішення від 2 довтня 2012 року № 962, перевищила межі свої повноважень, а тому даний спір має вирішуватися саме в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним доказам по справі, неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню, з чим погоджується Вищий адміністративний суд України.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :