Справа № 826/5435/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2015 року № 826/5435/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа: за участюСлужби безпеки України Окружний адміністративний суд м. Києва Прокуратури м. Києва
про визнання розпорядження протиправним,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України, третя особа: Окружний адміністративний суд м. Києва, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 р. № 55д в частині скасування начальнику інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Центральним управлінням Служби безпеки України винесено протиправне розпорядження від 27.02.2015 р. № 55д, яким позивачу скасовано допуск до державної таємниці.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що допуск до державної таємниці було скасовано незаконно, оскільки тематичною перевіркою не встановлено обставин допущення ОСОБА_1 розголошення державної таємниці або витоку секретної інформації, яка була йому довірена чи довірялась раніше. Також, не встановлено, що ОСОБА_1 сприяв іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем порушено законодавство у сфері охорони державної таємниці, а саме: в частині невиконання взятих на себе обов'язків у зв'язку із допуском до державної таємниці. Отже, на їх думку, позивачу правомірно скасовано допуск до державної таємниці.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Згідно наданих письмових пояснень просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на те, що відповідачем не надано жодних доказів, які б вказували на факт розголошення позивачем будь-яким способом державної таємниці, яка була йому доведена або стала відомою у зв'язку із виконанням ним службових обов'язків. Позивач неодноразово проходив відповідні інструктажі, при цьому не володіючи будь-якою інформацією з обмеженим доступом (секретною інформацією), а тому факт неповідомлення РСО та посадових осіб суду про виїзд за кордон 17.08.2014 р. не могло створити передумови до розголошення чи витоку секретної інформації.

Представник Прокуратури м. Києва в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Вважає, що чинне законодавство не звільняє позивача від передбаченого абз. 6 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» обов'язку письмово повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці про свій виїзд з України.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 р. № 55д на підставі акту тематичної перевірки від 25.02.2015 р. № 26/1/2-2583 начальнику відділу формаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1, якому надано допуск та доступ до державної таємниці, виїжджав з України 17.08.2014 р. через пункт пропуску Бориспіль без письмового повідомлення посадової особи, яка надала доступ до державної таємниці та проведення відповідно інструктажу начальником РСО із записом у журналі обліку виїздів за кордон.

Виїзд за кордон підтверджується даними, які отримано із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

За висновками відповідача, зазначені обставини підпадають під визначення п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю», що і стало підставою для скасування допуску.

Позивач, вважаючи висновки, викладені в акті тематичної перевірки щодо встановлених обставин та необхідності скасування йому допуску до державної таємниці, необґрунтованими та безпідставними, звернувся до суду з позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов'язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулюються Законом України «Про державну таємницю» від 21 січня 1994 року N 3855-XII (надалі - Закон N 3855-XII).

Статтею 1 Закону N 3855-XII визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Режим секретності - встановлений згідно з вимогами цього Закону та інших виданих відповідно до нього нормативно-правових актів єдиний порядок забезпечення охорони державної таємниці.

Частинами першою та другою статті 20 Закону N 3855-XII передбачено, що державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов'язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею.

Надання дозволу здійснюється на підставі заявок державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій та результатів спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження діяльності; пов'язаної з державною таємницею. З метою визначення наявності умов для провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, Служба безпеки України може створювати спеціальні експертні комісії, до складу яких включати фахівців державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій за погодженням з їх керівниками. Результати спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, оформляються відповідним актом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 допуск до державної таємниці за формою 2 наданий розпорядженням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 18.04.2013 р. № 78Д/дск.

Відповідно до частини першої та другої статті 21 Закону N 3855-XII в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

Створення, реорганізація чи ліквідація РСО здійснюються за погодженням із Службою безпеки України. У своїй роботі РСО взаємодіють з органами Служби безпеки України.

Частиною 2 статті 23 Закону N 3855-XII визначено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі:

1) повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе;

2) постійного проживання громадянина за кордоном або оформлення ним документів на виїзд для постійного проживання за кордоном;

3) невиконання громадянином обов'язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Статтею 28 цього ж Закону визначено обов'язки громадянина щодо збереження державної таємниці.

Так, громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний:

не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом;

не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України;

виконувати вимоги режиму секретності;

повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України;

додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що відповідальність у вигляді скасування допуску до державної таємниці наступає, зокрема, у випадку невиконання особою, якій надано такий допуск, обов'язків щодо збереження будь-яким способом державної таємниці, яка була йому довірена або стала відомою у зв'язку з виконанням службових обов'язків, а також сприяння іноземним державам, організаціям чи їх представникам, окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України.

Відповідно до п. 116 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 р. № 939 (надалі - Порядок № 939), встановлено перелік обов'язків громадянина, якому надано допуск до державної таємниці.

При цьому, у пп. 1 п. 116 цього Порядку визначено, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний не допускати витоку секретної інформації, яка йому довірена або стала відомою у зв'язку із виконанням службових обов'язків.

За приписами абзацу 6 статті 28 Закону N 3855-XII та пункту 116 Порядку, громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний, крім іншого, повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених ст. 23 цього Закону, або інших обставин, які перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

Відповідно до п. 696 Порядку, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов'язаний письмово повідомити про це посадову особу, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також РСО за місцем зберігання його картки обліку. У такому разі інструктаж громадянина з питань охорони державної таємниці проводить начальник РСО.

Як вбачаться з пояснень представника позивача та третьої особи, ОСОБА_1 неодноразово проходив відповідні інструктажі.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідачем не доведено обставин допущення ОСОБА_1 розголошення державної таємниці або витоку секретної інформації, яка йому була довірена чи довірялась. Також не встановлено, що ОСОБА_1 сприяв іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України.

Крім того, суд зауважує, що сам факт неповідомлення РСО та посадових осіб суду про виїзд за кордон 17.08.2014 р. не міг створити передумови до розголошення чи витоку інформації.

Суд вважає, що попереднє проходження ОСОБА_1 інструктажів з питань охорони державної таємниці, вказує на його обізнаність щодо необхідної поведінки під час виїзду за межі України та спілкування з іноземними громадянами.

Згідно наданих письмових пояснень третьої особи, за інформацією РСО суду, відповідний інструктаж, фактично являє собою нагадування особі обов'язків громадянина щодо збереження державної таємниці, закріплених ст. 28 Закону N 3855-XII та пунктом 116 Порядку.

При цьому, знання відповідних обов'язків є умовою надання особі допуску до державної таємниці, що підтверджується взяттям громадянином на себе письмового зобов'язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена.

Згідно даних РСО суду, ОСОБА_1 31.01.2013 р. взято на себе письмове зобов'язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена, що додатково підтверджує його обізнаність з обов'язками громадянина щодо збереження державної таємниці та необхідною поведінкою під час виїзду за межі України та спілкування з іноземними громадянами.

Разом з тим, Головним спеціалістом з режимно-секретної роботи Окружного адміністративного суду м. Києва проведено аналіз даних, що містяться в журналах та картках обліку за формами згідно з додатками 36, 37, 39, 40, картках - дозволах за формою згідно з додатком 13, картки обліку видачі документа (справи) за формою згідно з додатком 35, внутрішніх описах за формою згідно з додатком 51 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 р. № 393, та встановлено, що позивач не обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю.

Як вбачається з пояснень позивача, йому відомо, що у зв'язку із наданням допуску до державної таємниці, громадяни/службовці зобов'язані повідомляти відповідний режимно-секретний орган про виїзд з України.

Виконуючи обов'язки з дотримання режиму секретності, про випадки виїзду з України, він завжди повідомляв Голову Окружного адміністративного суду м. Києва та режимно-секретний орган (головного спеціаліста з режимно-секретної роботи Бойко Л.А.) шляхом подання відповідних заяв та проходив відповідний інструктаж.

Виїзд за кордон виявився незапланований, оскільки путівка оформлювалась після закінчення робочого часу. З огляду на незапланованість виїзду, позивач забув подати відповідну заяву про виїзд з України до режимно-секретного органу Окружного адміністративного суду м. Києва.

Статтею 39 Закону N 3855-XII передбачено, що особи, винні у порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов'язків щодо збереження державної таємниці несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, аналіз приведених норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку про те, що невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо збереження державної таємниці повинно мати наслідком, вирішення питання про скасування особі, яка допустила такі дії (бездіяльність), раніше наданого допуску до державної таємниці.

Водночас, така особа може бути притягнута у залежності від тяжкості вчиненого до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності згідно із законом.

Судом встановлено, що позивач не має дисциплінарних стягнень. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про допущення ОСОБА_1 розголошення державної таємниці або витоку секретної інформації, яка була йому довірена чи довірялась раніше.

Слід також звернути увагу, що одним із основних обов'язків громадянина, якому надано допуск до державної таємниці та довірено секретну інформацію є збереження та недопущення витоку такої інформації. При цьому суд наголошує, що саме наявність факту довіри секретної інформації громадянину якому надано допуск до державної таємниці є необхідним елементом за наявності якого дана особа може виступати гарантом збереження державної таємниці. Якщо громадянину, якому надано допуск до державної таємниці не довірено секретної інформації, обов'язок щодо її збереження в даному випадку відсутній.

В матеріалах перевірки стану охорони державної таємниці в Окружному адміністративному суді м. Києва та висновку про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці відсутні докази того, що позивачу довірялась секретна інформація або була відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків з моменту отримання допуску до державної таємниці та перетинання державного кордону через пункт пропуску Бориспіль 17.08.2014 року.

В судовому засіданні представниками відповідача також дані обставини не підтверджені.

Водночас, суд наголошує на той факт, що порушення вчинене позивачем є одноразовим. При цьому, як свідчать матеріали справи та, вбачається з пояснень сторін, позивач завжди дотримувався порядку та письмово повідомляв РСО та посадових осіб суду про виїзди за кордон.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15.02.2012 р. К-7773/09, оскільки в даній справі судом встановлено, що скасування допуску до державної таємниці було здійснено у зв'язку із неодноразовими (триваючими) виїздами позивача за кордон без повідомлення режимно-секретного органу, що не відповідає фактичним обставинам у даній справі.

Аналіз фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів дають суду підстави дійти висновку, що відповідачем не доведено обставин допущення ОСОБА_1 розголошення державної таємниці або витоку секретної інформації, яка йому була довірена або довірялась раніше, а також не доведено, що позивач сприяв іноземним державам, організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України, а висновки відповідача передчасними та такими, що винесені без повного та об'єктивного дослідження фактів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 р. № 55д в частині скасування начальнику інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 допуску до державної таємниці є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та врахувавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 27.02.2015 р. № 55д в частині скасування начальнику відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.

3. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук