Справа № 816/1638/15
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1638/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" до Полтавської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 806020002/2014/00323.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність коригування митним органом митної вартості товарів за резервним методом, оскільки для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом надано необхідний пакет підтверджуючих документів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, оскільки під час митного контролю встановлено відсутність документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (подано платіжне доручення на суму 100% вартості товару, але в графі "Призначення платежу" не указано номер рахунку фактури, відповідно до якого проводилась оплата, а тому не можна ідентифікувати даний документ як такий, що відноситься до даної поставки).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

20.08.2014 між Компанією Langfang Meihua Bio-Teehnology Co.,Ltd та ТОВ "Українське зерно" укладено контракт № 1415601, згідно з яким Компанія Langfang Meihna Bio-Teehnology Co.,Ltd продає, а ТОВ "Українське зерно" купляє L-лізин HCL, L-лізин сульфат та L- треонін 98,5 % на загальну суму 500000 доларів США у кількості, по цінам та в терміни поставки згідно додатків, які є невід'ємною частиною даного Контракту (а.с.14-16).

Відповідно до додатку 1 (специфікація на товар) поставці підлягає L-лізин HCL у кількості 108 т на загальну суму 146880,00 доларів США (а.с.17).

Позивачем, з метою здійснення митного контролю та оформлення товару L-лізин HCL в кількості 108 т за ціною 1360,00 доларів США /т (на загальну суму 146880,00 доларів США) до Полтавської митниці подано митну декларацію від 19.11.2014 №806020000/2014/012010 (а.с.50-51).

Разом з митною декларацією позивачем подано пакет товаросупровідних та комерційних документів.

Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору (графа 42 митної декларації).

Рішенням №806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014 (а.с.52-53) митну вартість імпортованих товарів скориговано із застосуванням резервного методу, використавши при цьому як основу для розрахунків раніше визначену митну вартість товару, оформленого за митною декларацією № 112050000/2014/23384 від 22.10.2014.

Карткою відмови №806020002/2014/00323 відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів у зв'язку з порушенням приписів статті 52 Митного кодексу України в частині визначення митної вартості товару (а.с.54-55).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та карткою відмови, позивач оскаржив їх до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, визначено, що Графа 12 "Відомості про вартість" заповнюється у разі сплати митних платежів або застосування заходів забезпечення їх сплати відповідно до розділу X Митного кодексу України; Графа 22 "Валюта та загальна сума за рахунком" у лівому підрозділі наводиться відповідно до класифікації валют літерний код валюти, у якій складено рахунки-фактури (інвойси) або інші документи, які визначають вартість товару. У правому підрозділі графи зазначається сума наведених у графах 42 ЄАД і додаткових аркушів МД фактурних вартостей задекларованих товарів у валюті, код якої зазначений у лівому підрозділі графи (або сума фактурних вартостей за ЄАД і аркушами специфікації).

У Графі 42 "Ціна товару" з точністю до чотирьох знаків у дробовій частині наводиться фактурна вартість товару у валюті, в якій складені рахунки або інші документи, які визначають вартість товару; Графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався; у Графі 44 "Додаткова інформація / Подані документи / Сертифікати і дозволи" зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи: рахунок або інший документ, що визначає вартість товару; визначені пунктами 7 - 9 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України; визначені пунктами 1 - 11 частини третьої статті 335 Митного кодексу України; попередні рішення відповідно до частини четвертої статті 23 Митного кодексу України; документи про походження товару відповідно до частини другої статті 43 Митного кодексу України; попередні МД, за якими не здійснено випуску товарів.

Судом з'ясовано, що позивачем у митній декларації від 19.11.2014 №806020000/2014/012010 зазначено у графі 12 вартість товару - 2379100,24 грн, у графі 22, яка співпадає з даними графи 42, визначено загальну суму за рахунком та валюту - 146880,00 доларів США. Згідно із графою 43 митної декларації від 19.11.2014 при визначенні митної вартості товару позивачем застосовано основний метод - за ціною договору.

Графа 44 митної декларації від 19.11.2014 та доповнення до графи 44 містить перелік необхідних документів, наданих позивачем для здійснення митного контролю.

За приписами статей 57, 58 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1)немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

При дослідженні змісту доданих до митної декларації документів, судом встановлено, що заявлена позивачем митна вартість за основним методом, тобто за ціною договору, базується на загальній вартості товару в розмірі 146880,00 доларів США, зазначеній у додатку №1 до контракту від 20.08.2014 (а.с.17), інвойсі №1 від 09.09.2014 (а.с.77) та відповідає сумі, сплаченій на розрахунковий рахунок контрагента - Компанія Langfang Meihna Bio-Teehnology Co.,Ltd у розмірі 146880,00 доларів США на підставі платіжного доручення № 3 від 03.09.2014 (а.с. 22).

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, визначено, що рішення про коригування митної вартості товарів - закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 Митного кодексу України.

Крім того, Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів передбачено, що у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Рішенням №806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014 (а.с.52-53) митну вартість імпортованих товарів скориговано із застосуванням резервного методу, використавши при цьому як основу для розрахунків раніше визначену митну вартість товару, оформленого за митною декларацією № 112050000/2014/23384 від 22.10.2014.

При дослідженні вказаного рішення судом встановлено, що коригування митної вартості товару зумовлено відсутністю документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: подано платіжне доручення на суму 100% вартості товару, але в графі "Призначення платежу" не указано номер рахунку фактури, відповідно до якого проводилась оплата, а тому не можна ідентифікувати даний документ як такий, що відноситься до даної поставки.

Перевіряючи правомірність застосування методів визначення митної вартості, суд керується статтею 58 МК України, за якою перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними, підтверджені документально або визначені кількісно і достовірні та/або наявна хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Матеріалами справи підтверджено, що декларант подав документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору.

Доводи представника відповідача про неможливість ідентифікувати платіжне доручення № 3 від 03.09.2014 як документ, який відноситься до поставки товару, у зв'язку з відсутністю у графі "призначення платежу" номера рахунку-фактури, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.1. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов'язково має містити такі реквізити: призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави).

Пунктом 2.2 вказаного Положення передбачено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

При дослідженні змісту платіжного доручення № 3 від 03.09.2014 судом встановлено, що у графі "призначення платежу" ТОВ "Українське зерно" зазначено документ, на підставі якого здійснюється перерахування коштів - контракт № 1415601 від 20.08.2014, тобто позивачем виконано вимоги Положення щодо заповнення реквізиту "призначення платежу", адже додатком № 1 до контракту від 20.08.2014, який є невід'ємного частиною останнього, передбачено поставку товару (L-лізин HCL) у кількості 108 т на загальну суму 146880,00 грн (а.с.17).

Крім того, законодавцем у Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа не визначено вичерпного переліку документів, які визначають вартість товару - зазначено їх альтернативність: рахунок або інший документ, що визначає вартість товару. В даному випадку позивачем у платіжному дорученні у графі "призначення платежу" зазначено інший документ, що визначає вартість товару - контракт №1415601 від 20.08.2014.

Жодних розбіжностей в частині зазначення товару, його кількості та вартості, які б унеможливлювали визначити числові складових митної вартості товару, подані позивачем до митного органу документи не містять.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, висвітленої у постановах від 23 квітня та 1 жовтня 2013 року, 15 квітня 2014 року, 03 березня 2015 року (справи №№ 21-85а13, 21-354а13, 21-29а14, 21-17а15 відповідно) митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов'язковою підставою для витребовування додаткових документів.

Крім того, судом встановлено, що після проведення усних консультацій та витребовування додаткових документів позивачем додано ще прайс лист (а.с.20), рахунок на передоплату товару (а.с.21), експортну митну декларацію (а.с.26).

Судом з'ясовано, що реквізити наданого рахунку на передоплату (проформа інвойс) від 03.09.2014 також зазначено у платіжному дорученні у графі "призначення платежу" разом із контрактом від 20.08.2014.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що контрагентом -Компанією Langfang Meihna Bio-Teehnology Co.,Ltd надано проформу інвойс, яка містить відомості про ціну товару, його кількість та загальну вартість, що відповідає умовам контракту від 20.08.2014 та додатку № 1, у зв'язку з чим на виконання пункту 6.1 контракту від 20.08.2014 щодо обов'язкової 100 % передоплати товару, ТОВ "Українське зерно" проведено оплату товару.

Крім того, судом встановлено, що до пакету товаросупровідних документів додано інвойс від 09.09.2014 на загальну суму 146880,00 доларів США при кількості 108 т, який на виконання пункту 3.3 контракту від 20.08.2014, згідно з яким оригінали документів повинні бути доставлені разом із вантажем, переданий позивачу разом із товаром після отримання обумовленої передоплати (а.с.77).

При дослідженні додатково поданого прайс листу (а.с.20) судом встановлено відповідність ціни за 1 кг товару, зазначеному у ньому, ціні, визначеній у контракті від 20.08.2014 та додатку № 1 до нього, у проформі інвойсі від 03.09.2014 (а.с.21), інвойсі від 09.09.2014 (а.с.77) та сплаченій відповідно до платіжного доручення від 03.09.2014 (а.с.21).

Таким чином, декларант подав документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а відповідачем не довів, що подані позивачем документи в своїй сукупності не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для застосування резервного методу.

Крім того, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відсутнє обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, не зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки, та факти, які вплинули на таке коригування, не зазначено наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Натомість, у спірному рішенні лише зазначено, що коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначеній митними органами митній вартості по МД №112050000/2014/23384 від 22.10.2014.

Суд не приймає до уваги інші доводи представника відповідача, зазначені у письмових запереченнях (а.с.43-47) та у судовому засіданні, оскільки відповідно до спірного рішення про коригування митної вартості товару №806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014 єдиною причиною, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) є відсутність документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: подано платіжне доручення на суму 100% вартості товару, але в графі "Призначення платежу" не указано номер рахунку фактури, відповідно до якого проводилась оплата, а тому не можна ідентифікувати даний документ як такий, що відноситься до даної поставки.

Також митний орган не довів і неможливості застосування попередніх методів для визначення митної вартості.

Визначивши митну вартість за резервним методом без послідовного застосування попередніх, митний орган виходив з неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, основи для віднімання (додавання) вартості, не зазначаючи будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014, оскільки відповідачу були надані усі документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів за ціною контракту, які містять всю необхідну інформацію про вартість товару, реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, а тому відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товарів без необхідних на те підстав, а оскаржуване рішення винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає наступне.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вона вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

У даній справі судом встановлено, що рішення про відмову у прийнятті митної декларації (митному оформленні) є результатом неправомірної відмови контролюючого органу у визнанні задекларованої позивачем митної вартості товару за основним методом, а тому картка відмови у прийнятті митної декларації № 806020002/2014/00323 також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає невмотивованими з огляду на наступне.

Відповідно загального правила, визначеного частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк (частина 5 статті 99 Кодексу)

Позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправними, скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №806020002/2014/000113/2 від 19.11.2014, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 806020002/2014/00323.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина 7 статті 55 МК України).

Орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом (частина 9 статті 55 МК України).

Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом (частина 10 статті 55 МК України).

Згідно частин 1, 11 та 12 статті 264 Митного кодексу України митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, з викладеного вбачається, що саме по собі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також картка відмови у прийнятті декларації, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, пов'язаними з нарахуванням грошових обов'язків суб'єктам господарювання.

Суд зауважує, що Митним кодексом України не передбачено повноваження митного органу щодо стягнення коштів на підставі рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.

З урахуванням зазначеного, у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу щодо коригування митної вартості товару та карткою відмови у прийнятті декларації, останній позбавлений права звернутися з позовом до суду щодо стягнення сум за такими рішеннями.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку має застосовуватись загальний строк звернення до адміністративного суду, який, відповідно до вимог частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що оскаржувані рішення отримані позивачем 20.11.2014, позов до суду подано 20.05.2015, тобто з дотриманням шестимісячного строку.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Отже, понесені позивачем судові витрати у розмірі 73,08 грн підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України .

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Полтавської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 19 листопада 2014 року № 806020002/2014/000113/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 806020002/2014/00323.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" (ідентифікаційний код 30044094) судові витрати в сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава