Справа № 826/12137/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання: Самсонова М.М., за участю сторін: представник позивача Карпенко Ю.С., представник відповідача Денисенко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-поліс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-поліс» (надалі - ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2014 № та податкової вимоги від 04.08.2014 №6930-25.

Позов обґрунтовано тим, що висновки податкового органу, які були зроблені за наслідками документальної планової виїзної перевірки ґрунтуються на висновках акту іншого податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача та спростовуються наданими позивачем первинними документами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів, які б ставили під сумнів фактичне здійснення позивачем господарських операцій з контрагентом, та не довів, що позивач при здійсненні страхової діяльності отримував безповоротну фінансову допомогу у розумінні приписів законодавства.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.1.2014 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що через заниження позивачем бази оподаткування податком на прибуток відповідачем було прийняте обґрунтоване податкове повідомлення-рішення від 13.05.2014 № та податкова вимога від 04.08.2014 №6930-25.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт перевірки від 29.04.2014 №156/1-26-50-22-02-19350062.

В акті перевірки відповідачем зроблені висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на те, що укладені ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» із ПАТ СК «Скайд» договори страхування та перестрахування спрямовані на надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування валових витрат, здійснені без мети настання реальних правових наслідків, порушують публічний порядок, отже, є нікчемними. Також зазначено, що договори про співпрацю в галузі факультативного перестрахування не могли бути виконані, а тому, внаслідок невключення до валових доходів сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої за такими договорами, позивачем занижено доходи страховика від діяльності іншої, ніж страхова. Внаслідок зазначено, відповідач дійшов висновку про порушення ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпунктів 135.5.14 та 135.5.15 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова, на загальну суму 207 604,00 грн.

Така позиція відповідача ґрунтується на висновках акту перевірки іншого податкового органу, зокрема, державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області від 15.07.2013 №746/22-00/16295210 «Про результати планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012», в якому зазначено, що публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» укладало завідомо нікчемні правочини, що призводило до передачі у перестрахування страхових ризиків компаніям, які задіяні у схемі мінімізації податкових зобов'язань та не забезпечували реальний захист прийнятих ризиків.

На підставі вказаного акту відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення від 13.05.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 230 283,00 грн., в тому числі за основним платежем - 192 321,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 37 962,00 грн. та податкова вимога від 04.08.2014 №6930-25, в якій визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 212 122,29 грн.

Вищенаведені обставини не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпунктів 135.5.14 та 135.5.15 пункту 135.4.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації) та інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Згідно ст. 987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Закон України «Про страхування» регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Згідно ст.12 вказаного Закону перестрахування це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що дохід від страхової діяльності юридичних осіб-резидентів не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою у пункті 10.1 статті 10 Закону, та оподатковується: за ставкою 0 відсотків - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог до таких договорів, визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42 статті 1 Закон; за ставкою 3 відсотки - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування.

Для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

За змістом наведеної норми умовою зменшення оподатковуваного доходу страховика є сплата ним страхових платежів за договорами перестрахування.

В свою чергу, здійснення розрахунків за договорами перестрахування є підставою для зменшення оподатковуваного доходу страховика відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.01.2011 по 31.12.2013 приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-поліс» передано за договорами перестрахування до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» страхові платежі на загальну суму 1 025 981,00 грн.

Вказані господарські операції підтверджуються копіями договорів, що містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.54-113).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Страхова компанія «Скайд» в судовому порядку оскаржило висновки податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області від 15.07.2013 №746/22-00/16295210 «Про результати планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012», в якому було зазначено, що публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» укладало завідомо нікчемні правочини, що призводило до передачі у перестрахування страхових ризиків компаніям, які задіяні у схемі мінімізації податкових зобов'язань та не забезпечували реальний захист прийнятих ризиків, на підставі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2013 року № . Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02.01.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2015 року, зазначений позов задоволено частково, податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 01.08.2013 року № було скасовано, тим самим спростовуючи висновки податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області від 15.07.2013 №746/22-00/16295210 «Про результати планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012».

Вказані обставини підтверджені судовими рішеннями.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи апелянта щодо відсутності реального змісту господарських взаємовідносин між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Скайд» із перестрахування не підтверджені належними та допустимими доказами, як то передбачено ст.ст.70, 71 КАС України.

Щодо решти доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Згідно п. 1.21 статті 1 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» доходи з джерелом їх походження з України - будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, сплачених резидентами України, доходи від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до портів, розташованих в Україні, доходи від продажу нерухомого майна, розташованого в Україні, доходи, отримані у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України, а також доходи страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України, інші доходи від господарської діяльності на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних служб України (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо).

Згідно п.п. 1.22.1 п. 1.22 статті 1 того ж Закону безповоротною фінансовою допомогою є сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Таким чином, приймаючи до уваги поняття безповоротної фінансової допомоги, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів, що позивач при здійсненні страхової діяльності отримував безповоротну фінансову допомогу у розумінні названих приписів законодавства. Апелянтом вказаний висновок суду першої інстанції не спростовано.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 22.06.2015р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року, залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-поліс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.