Справа № 463/1082/15-а
Суддя: Нор Н. В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року 463/1082/15-а

2-а/463/71/15

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б.

з участю представника позивача Думича О.М.

відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Белз», в районі 703 прикордонного знаку, на території Корчівської сільської ради, Сокальського району, Львівської області, внаслідок чого о 21 год. 40 хв. 01.03.2015р. був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Белз» Львівського прикордонного загону. 02.03.2015 року Сокальським районним судом Львівської області громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Знаючи про можливість легально іммігрувати до країн Європейського Союзу останній вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він грубо порушить законодавство України. 02.03.2015 року було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України. Крім того, звертає увагу, що підставою для видворення відповідача є ще й те, що у останнього відсутні документи на право перебування на території України та легального перетину державного кордону України, відсутні на території України родинні зв'язки, а також наявний відкритий намір нелегальним шляхом потрапити до країн Західної Європи. З наведених вище мотивів, змушений звернутись до суду із згаданим позовом, обґрунтованість якого вважає доведеною.

В судовому засіданні представник позивача, за належним дорученням від 05.01.2015р., Думич О.М. позовні вимоги підтримав з наведених вище мотивів, просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні обґрунтованість позову визнав, підтвердив факт відсутності документів на право перебування на території України та легального перетину державного кордону України та не заперечує проти його видворення.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 02.03.2015р. встановлено, що відповідач, о 21 год. 40 хв. 01.03.2015р. в районі 703 прикордонного знаку, на території Корчівської сільської ради, Сокальського району, Львівської області вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща. За такі дії відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.3)

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як вбачається зі змісту пояснень відповідача, останній прибув на територію України з метою мігрувати в країни Європейського союзу для подальшого працевлаштування.

Рішенням Львівського прикордонного загону від 02.03.2015р. примусово повернуто відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 04.03.2015р. Допитаний з цього приводу відповідач, в судовому засіданні ствердив, що можливості покинути територію України у нього немає, за відсутності необхідних документів легального перетину кордону України та документів на право перебування на території України, самостійно добратись на Батьківщину він не зможе.

Представлені позивачем документи та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2 близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, спробу незаконного перетину ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України, постанова суду про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства підлягає негайному виконанню.

На підставі наведеного ат керуючись ст. ст. 7-14, 50, 69-71, 86, 159-163, 167, 183-5 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Примусово видворити громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.183-5 КАС України.

Суддя: Нор Н. В.