Справа № 2а/0370/2731/11
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 876/2934/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Хобор Р.Б., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача Таргонія П.В.,

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за позовом державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2011 року державне підприємство «Нововолинський ремонтно-механічний завод» (далі - ДП «Нововолинський РМЗ») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області (далі - Нововолинська ОДПІ) №/162 від 29.04.2011 року, яким йому було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 396350,00 грн., з яких 317080,00 грн. за основним платежем та 79270,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.11.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року, в задоволенні адміністративного позову ДП «Нововолинський РМЗ» було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2015 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 року та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.11.2011 року по справі № 2а/0370/2731/11 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 2а/0370/2731/11 позов ДП «Нововолинський РМЗ» було задоволено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржено правонаступником відповідача Нововолинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Нововолинська ОДПІ ДФС), яка у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ДП «Нововолинський РМЗ» у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ДП «Нововолинський РМЗ» щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, результати якої оформлено актом від 18.04.2011 року за №309/22/2301/00179000.

Під час перевірки встановлено, що у поданій податковій декларації з ПДВ за грудень 2010 року по податкового кредиту ДП «Нововолинський РМЗ» включило операції із залученням ПП «Нова перспектива» та ТОВ «Енергооснова», податковий кредит яких сформований за рахунок контрагентів, які не перебувають за основним місцем обліку.

Судом першої інстанції не враховано висновки, викладені у актах перевірок ТОВ «Галицькі інвестиції» (від 28.02.2011 року №155/23-118/37277910) та ТОВ «ВТ-Техбуд» (від 01.03.2011 року №158/23-118/36873235), які до перевірки не надали жодних первинних документів на підтвердження своєї звітності за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року чи будь-яких пояснень щодо неможливості надання таких документів.

За результатами таких перевірок податкові повідомлення-рішення не виносились з урахуванням того, що перевірками встановлено відсутність об'єктів оподаткування в цілому за період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року, тобто встановлено той факт, що за останній триместр 2010 року товариства нічого не придбавали та нічого не продавали, а подана податкова звітність за цей період є такою, що не відповідає дійсності та не може бути врахована податковим органом.

Одночасно апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою також те, що контролюючий орган також провів перевірки покупців товарів від таких недобросовісних платників податків, в тому числі ПП «Нова перспектива» (акт від 22.03.2011 року №1741/23-3/32475509). Під час перевірки описано куди було реалізовано придбаний товар, зокрема до ТОВ «Енергооснова» та ДП «Нововолинський РМЗ». При цьому під час перевірки зроблено висновок, що ПП «Нова перспектива» не є кінцевим отримувачем податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ. Тому перевірці також підлягали покупці товару від ПП «Нова перспектива» (отриманого від ТОВ «ВТ-Техбуд» та ТОВ «Галицькі інвестиції»), а такими були ТОВ «Енергооснова» та ДП «Нововолинський РМЗ».

У акті перевірки ТОВ «Енергооснова» від 28.03.2011 року №1823/23-2/36112316 зазначено, що товар, отриманий від ПП «Нова перспектива» (що отриманий від TOB «ВТ-Техбуд» та TOB «Галицькі інвестиції»), повністю реалізовано до ДП «Нововолинський РМЗ». Однак ТОВ «Енергооснова» не є кінцевим отримувачем податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ.

Поза увагою суду першої інстанції, на думку апелянта, залишилося те, що податковим органом було проаналізовано увесь ланцюг руху активів від першопочаткового недобросовісного платника податків до отримувача податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту із ПДВ.

Одночасно апелянт акцентує увагу на тому, що виконання договорів від червня 2008 року та від грудня 2010 року відбулося саме тоді, коли товар був відпущений від ТОВ «Галицькі інвестиції» та ТОВ «ВТ-Техбуд».

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що оплату за отриманий товар від ТОВ «Енергооснова» та ПП «Нова перспектива» ДП «Нововолинський РМЗ» здійснило 28.12.2010 року та одразу після цього 29.12.2010 року ПП «Нова перспектива» провела розрахунок із ТОВ «Галицькі інвестиції» та ТОВ «ВТ-Техбуд».

Таким чином, на переконання апелянта, як рух товару так і рух коштів свідчить про те, що ДП «Нововолинський РМЗ» є кінцевою ланкою ланцюгу із отримання незаконної податкової вигоди у вигляді безпідставно сформованого податкового кредиту із ПДВ.

Крім того, у видаткових накладних на отримання товару від ТОВ «Енергооснова» та ПП «Нова перспектива» та у податкових накладних, виписаних ТОВ «Енергооснова» та ПП «Нова перспектива», не зазначено на виконання якого договору відбулась поставка та чи стосується вона тих договорів, які долучені до матеріалів справи, а у платіжних дорученнях від 28.12.2010 року не зазначено за що саме проведено розрахунок.

Додатково апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції проігноровано та не з'ясовано чи придбаний позивачем товар насправді використано у власній господарській діяльності, адже позивачем не підтверджено ані первинними документами, ані логічними поясненнями використання товару, який надійшов до ДП «Нововолинський РМЗ» від ТОВ «Галицькі інвестиції» та ТОВ «ВТ-Техбуд» через ТОВ «Енергооснова» та ПП «Нова перспектива».

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову ДП «Нововолинський РМЗ» відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу податкового органу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Нововолинською ОДПІ було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ДП «Нововолинський РМЗ» щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, за наслідками якої складено акт № 309/22/2301/00179000 від 18.04.2011 року.

Під час перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем ст.ст. 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого було занижено ПДВ за грудень 2010 року в розмірі 317080 грн.

На підставі даного акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.04.2011 року № /162.

Висновок Нововолинської ОДПІ про нереальність угод, укладених між ДП «Нововолинський РМЗ» та ТОВ «Енергооснова» і ПП «Нова Перспектива», базується на тому, що Нововолинською ОДПІ отримано акти інших податкових органів, а саме:

акт ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 01.03.2011 року за №58/23-118/36873235 по ТОВ «ВТ-Техбуд» та акт ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 28.02.2011 року №155/23-118/37277910 по ТОВ «Галицькі інвестиції», якими встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»;

акт Луцької ОДПІ від 22.03.2011 року № 1741/23-3/32475509 по ПП «Нова перспектива» та акт Луцької ОДПІ від 28.03.2010 року №1823/23-3/36112316 по ТОВ «Енергооснова», якими встановлено завищення податкових зобов'язань з ДП «Нововолинський РМЗ».

У зв'язку із цим, перевіркою позивача зроблено висновок про те, що усі операції з ТОВ «Енергооснова» та ПП «Нова Перспектива» не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак є нікчемними.

Суд першої інстанції вважав, що висновок податкового органу про нереальність укладених між позивачем та ТОВ «Енергооснова» і ПП «Нова Перспектива» договорів є неправомірним.

На думку суду першої інстанції, відповідачем не надано доказів, які давали б підстави для сумніву у реальності проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Енегооснова», ПП «Нова перспектива».

Використання позивачем товарно-матеріальних цінностей підтверджується аналізом видаткових накладних, лімітних карток на відпуск матеріалів зі складу, актами списання цих матеріалів у зв'язку із їх використанням у виробництві.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосередніми контрагентам.

Доводи відповідача, викладені у акті перевірки, щодо недійсності правочинів між ДП «Нововолинський РМЗ» та його контрагентами по першому ланцюгу виконання договорів поставки спростовані доказами у справі, які були наявні на момент податкової перевірки.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками вимог податкового законодавства, а також нести відповідальність за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників і у вигляді певних негативних наслідків.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, Нововолинською ОДПІ було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ДП «Нововолинський РМЗ» щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, результати якої оформлено актом № 309/22/2301/00179000 від 18.04.2011 року.

На підставі висновків, викладених у вказаному акті перевірки, відповідачем було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення за №/162 від 29.04.2011 року.

На переконання апеляційного суду, суть даного адміністративного спору зводиться до обґрунтованості висновків податкового органу про нереальність (безтоварність) господарських операцій ДП «Нововолинський РМЗ» із ПП «Нова перспектива» та ТОВ «Енергооснова», а отже безпідставність відображення їх у податковому обліку позивача.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п.1.2 ст. 1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст.ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до абз. 1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на час виникнення спірних правовідносин, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Згідно з п. 7.3.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Пунктом 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 03.03.2010 року ДП «Нововолинський РМЗ» було укладено договір № 25 з ДП «Львіввугілля» на капітальний ремонт гірничошахтного обладнання.

На виконання зазначеного договору між ДП «Нововолинський РМЗ» (покупець) та ТОВ «Енергооснова» (постачальник) укладено договори поставки, а саме: № 02/12/1-34 від 02.12.2010 року, № 02/12/2-34 від 02.12.2010 року, №02/12/3-34 від 02.12.2010 року, №02/12/4-34 від 02.12.2010 року. Асортимент, кількість, ціна товару передбачена у специфікації до кожного договору. За умовами цих договорів товар вважається переданим, а зобов'язання постачальника виконаним з моменту підписання покупцем накладної на товар.

На виконання вказаних договорів ТОВ «Енергооснова» виписано видаткові накладні: № РН-0000015 від 10.12.2010 року, № РН-0000016 від 10.12.2010 року, № РН- 0000017 від 14.12.2010 року, та податкові накладні №51 від 10.12.2010 року № 52 від 10.12.2010 року № 53 від 14.12.2010 року на загальну суму 304 400 грн., в тому числі ПДВ 50733 грн. Зі змісту цих накладних слідує, що позивачу передано наступний товар: циліндри 1М87Е.21.21.010, циліндри 2М87УМ. 16.00.020, штоки 2М87УМ. 16.00.030, грундбукси 1 М87УМ.00.52892.

Транспортування товару від ТОВ «Енергооснова» до ДП «Нововолинський РМЗ» здійснювалося за рахунок постачальника, що відповідає визначеному договорами способу поставки. У підтвердження транспортування надано копії товарно-транспортних накладних серії ЕО № 12-017 до видаткової накладної № РН-0000017 від 14 грудня 2010 року та ЕО № 12-015 до видаткової накладної № РП-0000015, № РН-0000016 від 10 грудня 2010 року, з яких слідує, що товар перевозився приватними підприємцями ОСОБА_5,ОСОБА_6 автомобілями НОМЕР_1 та КАМАЗ НОМЕР_3.

Оприбуткування товару на складі позивача підтверджується прибутковими ордерами № 481, № 482 від 10.12.2010 року та № 483 від 14.12.2010 року.

Платіжне доручення № 1084 від 26.12.2010 року свідчить про проведення оплати за товар у безготівковій формі.

Окрім того, відповідно до договору поставки від 13.06.2008 року № 86, укладеного між ДП «Нововолинський РМЗ» (покупець) та ПП «Нова Перспектива» (постачальник), згідно зі специфікацією останній виписав видаткові накладні: № РН- 000051а від 06.12.2010 року, № РН-000062а від 06.12.2010 року, № РН-000063а від 10.12.2010 року, № РН-000064а від 14.12.2010 року, № РН-0000бба від 17.12.2010 року, № РН-000067а від 20.12.2010 року та податкові накладні №61а від 06.12.2010 року, №62а від 06.12.2010 року, №63а від 10.12.2010 року, № 64а від 14.12.2010 року, №66а від 17.12.2010 року, №67 від 20.12.2010 року на загальну суму 1 949 760,55 грн. Відповідно до цих накладних позивачу було передано: шток 2М87, шток 1М87, циліндр 2М87, циліндр 1М87, перекриття М87, плунжер 2М87, грунбукса 1М87.

Транспортування товару на замовлення ПП «Нова перспектива» для ДП «Нововолиньский РМЗ» підтверджується копіями товарно-транспортних накладних серії НП № 061001-10 до видаткових накладних № 61а та 62а від 06 грудня 2010 року, НП № 121001- 10 до видаткової накладної від 10 грудня 2010 року, НП № 121401-10 до видаткової накладної від 14 грудня 2010 року, НП № 121701-10 до видаткової накладної від 17 грудня 2010 року, НП № 122001-10 до видаткової накладної № 67а від 20 грудня 2010 року, відповідно до яких перевезення товарно-матеріальних цінностей здійснювалося із с. Жидичин Ківерцівського району у м. Нововолинськ перевізниками - підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 автомобілями НОМЕР_2 та КАМАЗ НОМЕР_3.

Про оприбуткування товару на складі позивача свідчать прибуткові ордери - № 484 від 06.12.10 року, № 485 від 06.12.10 року, № 486 від 10.12.10 року, № 487 від 14.12.10 року, № 488 від 17.12.10 року та № 489 від 20.12.10 року.

На переконання апеляційного суду, окремі недоліки в оформленні первинних документів, на які покликається податковий орган, не дають підстав для їх неврахування у бухгалтерському та податковому обліку ДП «Нововолиньский РМЗ» з огляду на пріоритет змісту господарської операції над формою її оформлення та можливістю ідентифікувати за такими документами зміст самої операції.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ті самі господарські операції вже були предметом судового дослідження у адміністративній справі № 2а/0370/253/12 за позовом ДП «Нововолинський РМЗ» до Нововолинської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2012 року №, яким позивачу було збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 495437,50 грн. При цьому постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.032015 року, позов ДП «Нововолинський РМЗ» було задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 січня 2012 року № Нововолинської ОДПІ.

На переконання суду апеляційної інстанції, результати зустрічної перевірки контрагента позивача, який на той час виявилися відсутніми за місцем реєстрації, за результатами його податкової звітності та автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, не можуть бути безумовними свідченнями правомірності оспорюваних висновків податкового органу.

Чинне законодавство України не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту.

Покликання податкового органу на відсутність посадових осіб контрагентів позивача за юридичною адресою, відсутність складських приміщень, засобів та устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності не обмежує можливість укладати угоди найму та оренди, залучати до господарської діяльності активи та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання. Сам факт відсутності посадових осіб за юридичною адресою не є безумовною підставою для висновку про те, що суб'єкт господарювання не веде господарської діяльності, а укладені ним угоди є безтоварними.

Відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсними правочинів, укладених ДП «Нововолинський РМЗ» із ПП «Нова перспектива» та ТОВ «Енергооснова» та не довів того, що правочини було вчинено позивачем з метою безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ і витрат та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Одночасно слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосередніми контрагентам.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу на те, що припускаючи, що певні матеріали у період, який підлягав перевірці, могли бути передані позивачу іншими контрагентами чи придбані ним в необлікованому порядку, відповідач не вказав якими саме суб'єктами господарювання здійснено таке постачання товарів, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими контрагентами сформовано податковий облік позивача на спірну суму ПДВ.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, із урахуванням приписів ч. 1 ст. 72 КАС України у суду першої інстанції були належні правові підстави для врахування при вирішенні даного адміністративного спору висновків, викладених у постановах від 05.08.2011 року в адміністративній справі №2а/0370/1543/11, від 12.03.2012 року у адміністративній справі №2а/0370/417/12 та від 02.03.2012 року в адміністративній справі №2а/0370/253/12, що набрали законної сили та стосуються характеру господарських операцій по ланцюгу постачання.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 2а/0370/2731/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.Б.Хобор

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 19 червня 2015 року.