Справа № П/811/2372/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/63080/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі за позовом Маловисківського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2014 року Маловисківський районний центр зайнятості (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - також відповідач), в якому просив стягнути з ОСОБА_212818 грн. 39 коп. - виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття, які були отримані відповідачем на підставі неправдивих відомостей, у такі періоди: з 29 січня 1999 року по 27 липня 1999 року; з 3 вересня 1999 року по 29 січня 2000 року; з 23 лютого 2001 року по 17 лютого 2002 року; з 22 березня 2002 року по 17 вересня 2002 року; з 3 січня 2005 року по 28 вересня 2005 року; з 10 листопада 2010 року по 4 листопада 2011 року та з 26 вересня 2013 року по 10 червня 2014 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року рішення першої інстанції скасовано, а провадження у справі - закрито.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів з відповідача, посилаючись на те, що нею безпідставно отримано матеріальне забезпечення по безробіттю.

Суд апеляційної інстанції провадження у справі закрив, посилаючись на те, що юрисдикція адміністративних судів не розповсюджується на даний спір.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини першої статті 31 Закону № 1533-III від 2 березня 2000 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі - Закон № 1533-III) передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону № 1533-III сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений Постановою Державної податкової адміністрації від 13 лютого 2009 року № 60/62, передбачено, що перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості відповідно до пункту 5 вказаного Порядку.

Відповідно до п.п. 6-8 цього Порядку у разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи особи, на підставі яких призначено матеріальне забезпечення, є недостовірними з вини роботодавця, центри зайнятості проводять перерахунок страхових виплат з дня їх призначення. Суми незаконно виплачених коштів повертаються роботодавцем. Виплата коштів, недоотриманих особою внаслідок зниження суми страхових виплат, здійснюється за рахунок коштів Фонду. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Системний аналіз наведених правових положень свідчить про те, що позивачу надано Законом право звернення до суду про стягнення з відповідача отриманої ним допомоги по безробіттю.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, колегія суддів вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо не виконання позивачем функцій суб'єкта владних повноважень в даних правовідносинах, а відтак, наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю у переданому на вирішення суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 23 березня 2010 року (справа № 21-2282во09), від 13 квітня 2010 року (справа № 21-320во10), від 14 лютого 2012 року (справа № 21-1099во10).

Окрім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо правової природи стягуваних коштів, оскільки вищенаведений Закон не визначає їх як шкоду, тоді як це поняття не узгоджується по відношенню до стягуваної суми із статтею 22 Цивільного кодексу України.

Оскільки під час вирішення справи по суті судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального закону, то його рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Головуючий Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.