Справа № 826/7928/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2015 року № 826/7928/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПрокуратури Дніпровського району м. Києва
провизнання дій протиправними,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до прокуратури Дніпровського району м. Києва (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії прокуратури Дніпровського району м. Києва, які полягають у направленні скарги ОСОБА_1 до начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, на думку позивача, діями при розгляді його скарги від 02.04.2015 до прокуратури Дніпровського району м. Києва, її протиправно листом від 07.04.2015 № 50р15 надіслано для розгляду до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03.06.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2015 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.06.2015 позов не визнала, вважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надала письмові заперечення проти позову, просила у задоволенні позову відмовити.

Сторони у судовому засіданні 03.06.2015 заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, з огляду на що та відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва, виданого 05.11.2014 у справі за № 826/6304/14 про зобов'язання Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон без сплати додаткових сум за оформлення і видачу паспорту: за послуги, і за бланк, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Мурихіним Сергієм Володимировичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2014 у виконавчому провадженні ВП № 45758708.

02.04.2015 позивач звернувся зі скаргою до прокурора Дніпровського району м. Києва на дії начальника Дніпровського районного відділу державної міграційної служби України Чайки Н.В. щодо добровільного невиконання судового рішення та примушення державної міграційної служби України виконати рішення..

Листом № 50р15 від 07.04.2015 першого заступника прокурора Дніпровського району м. Києва скаргу ОСОБА_1 щодо довготривалого невиконання судового рішення направлено для розгляду та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства за належністю - начальнику відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Позивач, вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі по тексту - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 наведеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно частини третьої статті 7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, він в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частина 4 статті 7 Закону №393/96-ВР).

Частиною першою статті 16 вказаного Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі по тексту - Закон України №1789-ХІІ), предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав.

Частиною 2 статті 19 наведеного Закону №1789-ХІІ встановлено, що перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Пунктами 4 та 5 частини 1 статті 20 Закону №1789-ХІІ передбачено, що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право: мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність»"; отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури.

Згідно частини 2 статті 20 вказаного Закону дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5 частини першої цієї статті, можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 20 Закону № 1789-ХІІ при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування.

Разом з тим, частиною 1 статті 21 Закону № 1789-ХІІ встановлено, що перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 №606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 3.4 Інструкції про організацію особистого прийому та розгляду звернень в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 N9гн, встановлено, що за результатами попереднього розгляду звернень приймається рішення щодо: передачі звернення для доповіді керівництву органу прокуратури; передачі звернення відповідному структурному підрозділу (чи декільком структурним підрозділам) органу прокуратури для розгляду; скерування звернення за територіальністю та/чи належністю; повернення звернення заявнику з наданням відповідних роз'яснень; долучення звернення до наглядового провадження чи номенклатурної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, скаргу позивача від 02.04.2015 відповідачем було направлено 07.04.2015 для розгляду до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві для розгляду та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства.

Системний аналіз наведених положень Законів України «Про звернення громадян» 02.10.1996 №393/96-ВР та «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ свідчить про правомірність дій відповідача під час розгляду скарги позивача.

При цьому суд звертає увагу позивача, що у його скарзі від 02.04.2015 жодних питань, пов'язаних з діями чи бездіяльністю державного виконавця, не порушувалось.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного у сукупності та меж заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук