Справа № 815/1641/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1641/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токмілової Л.М.,

за участю: секретаря - Мороз А.П.,

представника позивача - Хлопко А.Ю,

відповідача - Кулинич К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста" до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста" (надалі - ТОВ «Веста» або позивач) до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області (надалі - ДПІ в Овідіопольському районі Одеської області або відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014р. № на загальну суму 79764,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки акту перевірки, складеного за результатами позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ "ВЕСТА" з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Інтерія ЛТД» () за період січень 2014р. №1250/15-21-22-01/25423138 від 06.08.2014р., ґрунтуються виключно на інформації з Акту ДПІ у Приморському районі ГУ Міндоходів в Одеській області від 01.04.2014р. №1815/15/53-22-3/38018040 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтерія ЛТД» () з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень-лютий 2014р.». На думку представника позивача, даний акт жодним чином не є допустимими доказом вчинення суб'єктом господарювання незаконної господарської діяльності з метою мінімізації податкових зобов'язань та без економічної обґрунтованості.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. При цьому зазначив, що посадовими особами в ході перевірки встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини та факти.

ТОВ "ВЕСТА" зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.05.2003р. за №0000770, основним видом економічної діяльності підприємства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 169, 170-171).

ТОВ «ВЕСТА» з 14.08.1998р. перебуває на податковому обліку в ДПІ в Овідіопольському районі (а.с. 171).

ТОВ «ВЕСТА» перебуває у господарських відносинах з ТОВ «Інтерія ЛТД», що підтверджується, Договорам підряду №01/01-14 від 26.11.2013р. та №02/01-14 від 27.11.2013р.

Так, відповідно до умов Договору №01/01-14 від 26.11.2013р. Підрядник (ТОВ «Інтерія ЛТД») власними або залученими силами та засобами зобов'язується виконати наступні роботи на об'єкті Замовника (ТОВ «ВЕСТА»): чищення резервуарів та ремонт на АЗС №12 за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, а/д Цюрупинськ-Петропавлівка, 30,5 км відповідно і в обсягах, зазначених у розробленій кошторисній документації ,яка є невід'ємною частиною даного Договору, а Замовник зобов'язується надати Підряднику фронт робіт, передати затверджену кошторисну документації, і забезпечити приймання виконаних робіт та її оплату (а.с. 82-87).

Згідно умов Договору №02/01-14 Підрядник (ТОВ «Інтерія ЛТД») власними або залученими силами та засобами зобов'язується виконати наступні роботи на об'єкті Замовника (ТОВ «ВЕСТА»): чищення резервуарів та ремонт на АЗС №6 за адресою: Херсонська область, Білозерський р-н, с. Посад-Покровське, вул. Херсонська відповідно і в обсягах, зазначених у розробленій кошторисній документації ,яка є невід'ємною частиною даного Договору, а Замовник зобов'язується надати Підряднику фронт робіт, передати затверджену кошторисну документації, і забезпечити приймання виконаних робіт та її оплату (а.с. 107-112).

В період з 28.07.2014р. по 30.07.2014р. посадовими особами ДПІ в Овідіопольському районі проведено виїзну документальну позапланову перевірку ТОВ «ВЕСТА» з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, які мала правові відносини з платно ким податків: ТОВ «Інтерія ЛТД» за січень 2014 року, про що складено Акт перевірки №1250/15-21-22-01/25423138 від 06.08.2014р. (надалі - Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки ДПІ в Овідіопольському районі прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 18.09.2014р. №, яким ТОВ «ВЕСТА» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 79764,00 грн. (у томи числі за основним платежем -63811,00 грн., за штрафними санкціями - 15953 грн.) (надалі - оскаржуване повідомлення-рішення) (а.с. 37).

Судом встановлено, що позивач скористався правом, передбаченим нормами Податкового кодексу України, та оскаржив вказане рішення в адміністративному порядку, але Рішенням ГУ ДФС в Одеській області №10/15-32-10-02-07 та Рішенням ДФС від 24.02.2015р. №373/16-99-99-10-01-01-25 оскаржуване повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 38-63).

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "ВЕСТА" підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків, але даною нормою законодавство чітко визначено, що ці перевірки повинні проводитися в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України, а фактичні перевірки - ПК України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як зазначено в Акті перевірки, ТОВ «ВЕСТА» для проведення перевірки надані первинні документи, що підтверджують господарські відносини з ТОВ «Інтерія ЛТД». Також в ході перевірки використано Акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 01.04.2014р. №1815/15/53-22-3/38018040 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтерія ЛТД» () з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень-лютий 2014р.», в якому зазначено, що зустрічної звіркою встановлено наявність ознак відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ «Інтерія ЛТД» та контрагентами-постачальниками за період січень-лютий 2014 року на загальну суму податкового кредиту з податку на додану вартість 22650907 грн.

Акт перевірки містить висновки про те, що враховуючи вищезазначений акт про неможливість проведення зустрічної звірки підприємства-постачальника ТОВ «ВЕСТА», не підтвердження стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, не підтверджуються взаємовідносини ТОВ «ВЕСТА» з ТОВ «Інтерія ЛТД».

Відтак, на думку перевіряючих осіб, в порушення п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК України ТОВ «ВЕСТА» неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму по операціях з «сумнівним» контрагентом у розмірі 63811 грн.

Проте суд не погоджується з такими висновками та вважає їх хибними, з огляду на наступне.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПКУ встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ПКУ). Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПКУ (в редакції станом на час вчинення господарських операцій) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Отже, з вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ «Інтерія ЛТД» надано ТОВ «ВЕСТА» податкові накладні №6061 від 31.01.2014р. до Договору підряду №01/01-14 (а.с. 88), в якій відображено сума ПДВ 35573,44 грн., та № 6060 від 31.01.2014р. до Договору підряду №02/01-14 від 27.11.2013р. на суму ПДВ 28237,55 грн. (а.с. 113).

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 зазначеного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Крім того, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. За відсутністю факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів чи сплати грошових коштів. До того ж, наявність цивільно-правового договору також не є безумовним свідченням правомірності та реальності вчинення платником податку господарської операції навіть у тому разі, якщо такий договір не визнано недійсним у судовому порядку.

Таким чином, податкові зобов'язання та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" № 742/11/13-11 від 02.06.2011р., з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Відповідно до умов Договорів підряду, укладених між ТОВ «ВЕСТА» та ТОВ «Інтерія ЛТД», підрядник зобов'язується виконувати всі роботи, зазначені в кошторисній документації, яка є невід'ємною частиною договору. Здача та прийняття робіт здійснюється за актами прийому виконання підрядних робіт за формою КБ-2в, який складається між сторонами.

На підтвердження виконання умов вище зазначених договорів представником позивача надано до суду: підсумкові відомості ресурсів (а.с. 89-92, 97-100, 116-119, 124-127), локальні кошториси №2-1-1 (а.с. 93-96, 120-123), акти приймання виконаних робіт форми №КБ-2в (а.с. 101-104, 128-131), довідки про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 105 - 106, 132-133), платіжні доручення про сплату вартості виконаних будівельних робіт (а.с. 134-135), оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 Контрагенти; Замовлення (а.с. 136-137).

Дослідивши надану первинну документацію, суд не вбачає підстав ставити під сумнів реальність господарських операції між ТОВ «ВЕСТА» та ТОВ «Інтерія ЛТД».

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПКУ платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по-батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПКУ, якщо до закінчення перевірки або в терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам органу ДПС, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні на час її складання.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки, первинна бухгалтерська документація досліджувалась посадовими особами відповідача в ході проведення перевірки, але при цьому в Акті перевірки не міститься жодного висновку про неправомірність формування ТОВ «ВЕСТА» податкового кредиту за період січень 2014 року, який би базувався саме на дослідженнях наданої до перевірки первинної бухгалтерської документації. Натомість висновки сформовано на підставі вказаного раніше Акту про неможливість проведення зустрічної звірки.

З цього приводу суд зазначає наступне. В даному випадку, податковий орган, формуючи висновки про протиправність формування ТОВ «ВЕСТА» податкового кредиту, обмежився лише посиланням на акт перевірки іншої податкової інспекції та без самостійного дослідження господарських операцій дійшов хибного висновку про безтоварність укладеного позивачем із контрагентом правочину.

Окрім того, слід відзначити, що обставини, встановлені в актах перевірок та звірок контрагентів позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Відомості стосовно наявності судових вироків щодо посадових осіб ТОВ «Інтерія ЛТД» відсутні.

Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2014р. по справі №815/2581/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерія ЛТД" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вичинити певні дії, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014р., адміністративний позов задоволено частково та визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області з проведення заходів зустрічної звірки, за результатами яких 01.04.2014 року складено Акт №1815/15-53-22-3/38018040 від 01.04.2014р. "Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерія ЛТД", з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень-лютий 2014 року".

Враховуючи вище зазначене, а також і той факт, що позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій з ТОВ «Інтерія ЛТД», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів/робіт/послуг в господарській діяльності, суд доходить висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з ТОВ «Інтерія ЛТД».

Отже, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ВЕСТА» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 160 КАС України в судовому засіданні 16 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 69-71, 86, 158-163, 167, 183-2, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста" до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області 18.09.2014р. № на загальну суму 79764,00 грн. (за основним платежем - 63811 грн., штрафними санкціями - 15953 грн.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова

.