Справа № 807/3236/13-а
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 876/14638/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Сапіги В.П., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Шерегі В.М.

відповідача по справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року в справі за позовом орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод» до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування в частині припису,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, орендне підприємство «Ужгородський коньячний завод» (далі - ОП «Ужгородський коньячний завод») в вересні 2013 року звернулося з позовом в суд до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області та просило визнати протиправним та скасувати п.1 припису Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області №49 від 05.09.2013 року в частині зобов'язання отримати спеціальний дозвіл на користування надрами свердловиною №142/78.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він згідно дозволу на спеціальне водокористування УКР № 3609-А/ЗАК від 19.10.2011 р. здійснює водозабір підземних вод, що не перевищує 300 куб.м. води за добу, як того вимагає закон для того, щоб мало місце правомірне видобування (користування) водою без спеціальних дозволів та гірничого відводу. Як зазначено в Акті перевірки, позивач використовує підземну прісну воду для видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових, виробничих потреб та допоміжних потреб. Документально підтвердженим є факт, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташована власна свердловина, що і є однією із правових підстав позивача на водокористування підземними водами без спеціального дозволу на користування надрами. Також, необгрунтованим є посилання відповідача на визначення «господарсько-побутових потреб» з посиланням на Міждержавний стандарт з тих підстав, що такий перелік стосується «господарсько-питних та номінально-побутових потреб» саме «населення». Тоді як у даному випадку мова йде про використання води для «власних господарських потреб підприємства».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року в справі №807/3236/13а адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року в справі №807/3236/13а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОП «Ужгородський коньячний завод» здійснює самовільне видобування прісних підземних вод на виробничі потреби в кількості, без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст.ст. 16,19,21 Кодексу України про надра.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області необхідно задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2013 року Територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Закарпатській області було проведено планову перевірку дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, а також ведення робіт, пов'язаних з геологічним вивченням надр, їх використанням та охороною, використанням і переробкою мінеральної сировини ОП «Ужгородський коньячний завод» за результатами якої складено Акт №66 від 03.09.2013 року.

На підставі цього акту, 05 вересня 2013 року відповідачем був прийнятий припис №49, яким зобов'язано позивача вчинити згідно припису заходи, зокрема, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами свердловиною №142/78.

Відповідач при перевірці встановив, що підприємством було забрано та використано на власні виробничі потреби в 2012 році води в кількості 35, 204 тис. м.куб. Забір підземної води із власної свердловини здійснювався самовільно при відсутності дозвільного документа: спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст.ст, 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

Відповідно до витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців основним видом діяльності ОП «Ужгородський коньячний завод» є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв.

В ОП «Ужгородський коньячний завод» наявний дозвіл на спеціальне водокористування УКР №3609-А/ЗАК від 19.10.2011 р., відповідно до якого:

1. загальний ліміт забору води з підземного джерела становить 44, 96 тис. м. куб./рік або 171, 248 м. куб./добу.

2. із загального об'єму забору води:

- на господарсько-побутові та санітарно-гігієнічні потреби 2, 404 тис. м. куб/рік або 7. 57 м. куб/добу;

- на виробничі потреби 42, 476 тис. м. куб./рік або 163, 37 м. куб./добу;

- на допоміжні потреби 0, 08 тис. м. куб/рік або 0,308 м. куб./добу.

Згідно із журналом обліку використання води, позивач використовує воду із власної свердловини у кількості, що не перевищує 300 м. куб води за добу.

Стаття 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України (далі - ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

При цьому помилковим є посилання суду першої інстанції, на положення статті 3 ГК України, оскільки статтею 4 цього ж Кодексу визначено, що не є предметом регулювання ГК України земельні, гірничі, лісові та водні відносини, тому наведене в ГК України тлумачення поняття «господарська діяльність» поширюється виключно на цей Кодекс, тоді як спірні правовідносини регулюються ВК України та Кодексом України про надра.

З огляду на викладене безпідставним є висновок Закарпатського окружного адміністративного суду про те, що господарськими потребами у контексті статті 23 Кодексу України про надра є потреби підприємства, пов'язані, у тому числі, з виробництвом.

Як стверджується матеріалами справи з огляду на звіти ОП «Ужгородський коньячний завод» про використання води за 2012 рік, відповідач використовував воду не тільки для задоволення господарських і побутових потреб, а й для виробничих потреб, що виключає можливість використання підземних вод без отримання відповідного дозволу.

Вказана вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року №3-32гс15.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і не всебічно з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Закарпатській області задовольнити, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року в справі №807/3236/13а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Сапіга

С.П. Нос