Справа № 357/3940/15-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/3940/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Рябченко Л.А. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року та відповідача Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за проживання у зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі, визначеному ст.ст.39,51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячної державної соціальної допомоги з підвищенням її розміру як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправною; зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату зазначених виплат з 01.01.2014 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 19.06.2014 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та прийняти нову ухвалу, якою справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 19.06.2014 року, вказує, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 23.12.2014 року, тобто з пропущенням встановленого положеннями ст.99 КАС України шестимісячного строку, жодних підстав для поновлення строку не встановлено.

Зазначені висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки судом не надано належної правової оцінки, щодо поважності пропуску звернення до суду з зазначеним позовом, у зв'язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про помилковість твердження суду першої інстанції щодо наявності перешкод для вирішення питання про відкриття провадження у справі в частині вимог позивача, які стосуються перерахунку та виплати підвищення до пенсії за період з 01.01.2014 року по 19.06.2014 року.

Відповідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

За п.4 ч.1 ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є дитиною війни, належить до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 4 категорії, отримує пенсію за віком та постійно проживає на території, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 р. №106 віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, є непрацюючим пенсіонером.

Згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а відповідно до неї в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 цього Закону особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія, заподіяна за шкоду здоров'ю, визначається у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

У 2014 році до 02.08.2014 року додаткове правове регулювання відносин, пов'язаних із нарахуванням та виплатою додаткової пенсії та підвищення до пенсії, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», іншими законами України - не здійснювалося.

Проте, відповідач всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» здійснював такі виплати позивачу у меншому розмірі, який встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210 та «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28.12.2011 року №1381, що є протиправним з огляду на загальні засади приорітетності законів над підзаконними актами.

Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03.08.2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було доповнено, зокрема, пунктом 67, згідно якого, зокрема ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

При цьому, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 зазначив, що відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також встановлює, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (пункти 1, 6 частини першої статті 92, частина друга статті 95 Конституції України).

Оскільки Кабінету Міністрів України з 03.08.2014 року були надані спеціальні повноваження щодо встановлення розміру деяких категорій соціальних виплат, колегія суддів приходить до висновку про те, що із вказаної дати відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової пенсії та підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст.ст. 39, 51 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Отже, з 03.08.2014 року при нарахуванні належних позивачу виплат застосуванню підлягають постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210 та «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28.12.2011 року №1381.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову за період з 20.06.2014 року по 02.08.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 195, 196, 199, 202, 202, 204, 205, 212 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 - скасувати, а справу в цій частині направити до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу відповідача Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлено 23.06.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С