Справа № 808/6644/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
26 березня 2015 року (15 год. 50 хв.) Справа № 808/6644/14 Провадження № ДО/808/370/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Киселя Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про поновлення на роботі, оплату праці за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

07.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач 1), в якому позивач, з урахуванням уточнених 05.02.2015 позовних вимог, просить: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 1 №299 о/с від 31.07.2014 про звільнення позивача; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 1 №1396 від 28.07.2014; поновити позивача на займаній до звільнення посаді першого заступника начальника районного відділу начальника слідчого відділу Центрально-Міського районного відділу Макіївського міського управління ГУМВС України в Донецькій області; стягнути з відповідача 1 платню за час вимушеного прогулу в період з 31.07.2014 по день набрання постановою суду законної сили; стягнути з відповідача 1 грошові кошти в сумі 20000,00 грн. в якості компенсації за спричинену моральну шкоду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані накази прийняті з порушенням процедури проведення службового розслідування, а порушення дисципліни позивач не припускався.
Ухвалою від 08.10.2014, через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 10.11.2014.
У визначений судом строк позивач усунув недоліки позову.
Ухвалою від 13.11.2014 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 26.11.2014.
У судове засідання представники сторін не прибули.
Ухвалою від 26.11.2014 до участі в справі в якості співвідповідача було залучене Макіївське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач 2).
Ухвалою від 26.11.2014 за клопотанням представника позивача провадження у справі було зупинене до 16.12.2014.
Ухвалою від 16.12.2014 провадження у справі було поновлене, судове засідання призначене на 16.12.2014.
У судове засідання 16.12.2014 представники відповідачів не прибули, станом на 16.12.2014 у суду відсутні відомості про вручення відповідачам повісток про виклик до суду на 16.12.2014.
Ухвалою від 16.12.2014 за клопотанням представника позивача провадження у справі було зупинене до 26.01.2015.
Ухвалою від 26.01.2015 провадження у справі було поновлене, судове засідання призначене на 26.01.2015.
У судове засідання 26.01.2015 представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не прибули.
Ухвалою від 26.01.2015 за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинене до 17.02.2015.
Ухвалою від 17.02.2015 провадження у справі було поновлене, судове засідання призначене на 17.02.2015.
26.01.2015 від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності та без участі позивача.
Ухвалою від 17.02.2015 за клопотанням відповідача 1 провадження у справі було зупинене до 26.03.2015.
Ухвалою від 26.03.2015 провадження у справі було поновлене, судове засідання призначене на 26.03.2015.
У судове засідання 26.03.2015 представники відповідачів, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не прибули.
За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Враховуючи вимоги вищенаведених норм права, судовий розгляд даної справи було здійснено за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів.
Враховуючи неприбуття у судове засідання представників сторін, суд на підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання технічними засобами.
Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач проходив службу в Макіївському міському управлінні ГУ МВС України в Донецькій області. Останнє присвоєне перед звільненням спеціальне звання першого заступника начальника районного відділу начальник слідчого відділу Центрально-Міського районного відділу Макіївського міського управління ГУМВС України в Донецькій області.
На підставі наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 28.07.2014 №1395 було проведено службове розслідування за фактом порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакієвського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області.
За наслідками проведення службового розслідування 28.07.2014 ГУ МВС України в Донецькій області було складено висновок службового розслідування за фактом порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакієвського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області.
З зазначеного висновку вбачається, що за наслідками розслідування було встановлено, що керівництвом ГУ МВС України в Донецькій області було надано усний наказ всім працівникам ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакієвського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області прибути до м. Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа. Позивач, грубо порушуючи вимоги ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 1.2, 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України №155-2012, в частині обов`язкового дотримання чинного законодавства України, дотримання службової дисципліни не прибули до м. Маріуполя для подальшого проходження служби. На службу в м. Маріуполі не виходить. Тим самим зазначені працівники не сприяли керівництву ГУМВС в області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не стали прикладами у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні. Для з`ясування фактів звернення вказаних працівників до медичних закладів, направлено відповідний запит до відділу медичного забезпечення ГУМВС в області. На час проведення службового розслідування відповідь на запит не отримано. З метою встановлення причин відсутності на службі, вказаним працівникам керівництвом органів було запропоновано дати письмові пояснення, але до ГУМВС в області будь-які пояснення не надійшли.
Службове розслідування за фактом порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакіївського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області було припинено.
За результатами службового розслідування старший інспектор ОД ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області дійшов висновку, що за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, п.п. 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012р., що виразилося у відмові прибути, у важкий для країни час, до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ.
Згідно Наказу ГУМВС України в Донецькій області від 28.07.2014 №1396 за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, п.п. 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012р., що виразилося у відмові прибути, у важкий для країни час, до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа, позивача було наказано звільнити з органів внутрішніх справ.
Згідно витягу з наказу від 31.07.2014 №299о/с ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 31.07.2014.
Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 31.07.2014 №299о/с вислуга років станом на 31.07.2014 складає 32 роки 04 місяці 05 днів.
Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 01.12.2014 №416 о/с було внесено зміни до наказу від 31.07.2014 №299о/с ГУМВС України в Донецькій області у частині звільнення позивача за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у запас (із постановленням на військовий облік). Уважати позивача звільненим на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 28.07.2014 №1396.
Довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС України в Донецькій області від 15.12.2014 №4750 було повідомлено, що станом на 15.12.2014 Макіївське МУ ГУМВС України в Донецькій області є захопленим. А тому фінансові документи та особисті розрахункові картки, необхідні для надання інформації про нараховане та виплачене грошове забезпечення, відсутні.
Вважаючи протиправним наказ відповідача 1 №299 о/с від 31.07.2014 та наказ відповідача 1 №1396 від 28.07.2014, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стосовно оскаржуваних наказів відповідача 1 щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.
Як зазначено у наказі відповідача 1 від 28.07.2014 №1396 за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, п.п. 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012р., що виразилося у відмові прибути, у важкий для країни час, до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов`язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об`єднань громадян.
Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.
Статтею 10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обов`язки міліції.
З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.
Відповідно до ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;
захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;
поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;
дотримуватися норм професійної та службової етики;
берегти державну таємницю;
у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб;
стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою;
постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;
з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.
Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.
Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.
Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.
Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов`язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.
Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.
Наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов`язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.
В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакієвського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області (далі Висновок службового розслідування).
Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено, що керівництвом ГУ МВС України в Донецькій області було надано усний наказ всім працівникам ОВС Донецького МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області Єнакієвського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк, Макіївського МУ ГУМВС області прибути до м. Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа. До теперішнього часу позивач, грубо порушуючи вимоги ст.. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 1.2, 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України №155-2012, в частині обов`язкового дотримання чинного законодавства України, дотримання службової дисципліни не прибули до м. Маріуполя для подальшого проходження служби. На теперішній час на службу в м. Маріуполі не виходять. Тим самим зазначені працівники не сприяли керівництву ГУМВС в області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не стали прикладами у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні. Для з`ясування фактів звернення вказаних працівників до медичних закладів, направлено відповідний запит до відділу медичного забезпечення ГУМВС в області. На час проведення службового розслідування відповідь на запит не отримано. З метою встановлення причин відсутності на службі, вказаним працівникам керівництвом органів було запропоновано дати письмові пояснення, але до ГУМВС в області будь-які пояснення не надійшли.
Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.
З наданих відповідачем 1 пояснень вбачається, що 19.07.2014 за усним наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області особовий склад Макіївського МУ та підлеглих йому районних відділів повинен був змінити місце постійної дислокації та прибути 21.07.2014 до м. Маріуполя для подальшого розподілення по містах Донецької області. Зазначений наказ був обумовлений неможливістю подальшого виконання своїх службових обов`язків працівниками міліції Макіївського МУ на окупованій території.
Відповідачем 1 було надано копії службових документів (доповідна записка, рапорти), наданих під час проведення службового розслідування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 28.07.2014.
Як зазначають у рапортах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пізніше, було роз`яснено, що весь особовий склад Макіївського гарнізону, який залишився вірним Присязі працівника ОВС України, повинен прибути саме до м. Краматорськ Донецької області.
Зазначений наказ в усній формі 19.07.2014 був доведений до відома особового складу Макіївського МУ, у тому числі і Ц.-Міського РВ цього МУ і до керівників всіх підрозділів вказаних ОВС, які в свою чергу повинні були повторно довести його до підпорядкованого ним особового складу.
ОСОБА_3 вказав, що ним особисто був повідомлений позивач, який в свою чергу, доводив до відома підлеглого особового складу вказаний наказ. При цьому, у цей же день, позивач, у телефонній розмові доповів про те, що перебуває на лікуванні, однак найменування медичної установи та діагноз захворювання не зазначив.
21.07.2014, виконуючи усний наказ керівництва ГУМВС в області, працівники Макіївського гарнізону міліції прибули до м. Краматорськ Донецької області для подальшого розподілення по містах та проходження служби, серед яких позивач не був присутнім і в подальшому до місця служби не прибув.
Як зазначив ОСОБА_3 , з метою з`ясування причин відсутності останнього на службі, зателефонував позивачу, який доповів, що знаходиться на лікуванні. Йому було запропоновано надати документи, які б підтверджували тимчасову непрацездатність, однак жодних документів не надано. Перевірити факт перебування останнього на лікуванні в медичній установі не було можливості, у зв`язку із знаходженням медичних установ на окупованій території. Також, позивач додав, що виїжджати до нового місця дислокації відмовляється, будь-які пояснення надавати відмовляється.
У адміністративному позові позивач посилається на те, що з 07.07.2014 по 18.07.2014 та з 21.07.2014 по 07.08.2014 перебував на лікуванні.
До суду позивачем було надано епікриз виписний від 18.07.2014 та листок звільнення віл службових обов`язків через тимчасову непрацездатність, з яких вбачається, що позивач дійсно з 07.07.2014 по 18.07.2014 та з 21.07.2014 по 07.08.2014 перебував на лікуванні.
Однак, судом встановлено, що ні оригіналів документів, які б підтверджували законність звільнення позивача від виконання службових обов`язків через тимчасову непрацездатність у вказаний період, ні будь-яких відомостей про перебування останнього на лікуванні, а так само інформація про місце його перебування позивачем відповідачу 1 не надавалася.
Крім того, судом встановлено, що після закінчення строку перебування на лікуванні, позивач не прибув до м. Маріуполя чи іншого підконтрольного Українській державній владі населеного пункту, для подальшого проходження служби.
Згідно з п.п.2.1, 2.3, 2.6, 2.7 Порядку звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого МВС України від 27.01.2004 №851/Пв, видача документів про звільнення від службових обов`язків особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовцям внутрішніх військ, крім військовослужбовців дійсної строкової служби внутрішніх військ) у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності проводиться лікувально-профілактичними закладами МВС України, а також державними та комунальними закладами охорони здоров`я України.
Тимчасова непрацездатність працівників внаслідок захворювання, поранення, контузії, травми або каліцтва незалежно від обставин, за яких вони отримані, підтверджується в лікувально-профілактичних закладах МВС України листком звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність або довідкою лікаря (фельдшера) військової частини. Про необхідність лікування у закладах охорони здоров`я інших центральних та місцевих органів виконавчої влади (крім випадків коли необхідна екстрена госпіталізація) працівник повідомляє безпосереднього начальника (командира) рапортом, який візується дільничним терапевтом амбулаторно-поліклінічного закладу органів внутрішніх справ при наявності його в даному населеному пункті.
Документи, що засвідчують непрацездатність, видані державними та комунальними закладами охорони здоров`я, підлягають реєстрації в амбулаторно-поліклінічних закладах МВС України при наявності їх в даному населеному пункті або в медичному пункті військової частини протягом 1 доби після закінчення лікування. Після відновлення працездатності в листку звільнення від служби зазначається дата виходу на службу. В зазначений строк працівник зобов`язаний пред`явити безпосередньому начальнику листок звільнення від служби.
Разом з тим, судом з`ясовано, що в порушення п.2.6 вищевказаного Порядку звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, позивач будь-яких підтверджуючих документів про свою відсутність з поважних причин на робочому місці з 19.07.2014 безпосередньому начальнику не надав, всупереч встановленому Порядку не повідомив керівництво про можливе перебування на лікуванні з 21.07.2013р. (не надавши оригінал листка непрацездатності за 21.07.2014 07.08.2014), та не підтвердив тимчасову непрацездатність в лікувально-профілактичних закладах МВС України, а також, в інших лікувальних закладах охорони здоров`я, що свідчить про порушення позивачем службової дисципліни та відповідно - правомірність оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, яке виразилось у не виході на службу тривалий чає без поважних причин та неналежному інформуванні безпосередніх керівників щодо місця свого перебування та відсутність правових підстав для його скасування.
Таким чином, своїми діями позивач не сприяв керівництву ГУМВС в Донецькій області у зміцненні в підрозділі службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не став прикладом у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі та професійної етики.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.
Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно із ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов`язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.
Суд може збирати докази з власної ініціативи.
Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами було надано докази на підтвердження фактів вчинення позивачем правопорушення, викладеного у Висновку службового розслідування.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших
Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом, статтями 7 та 8 якого передбачені обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед яких є і звільнення з органів внутрішніх справ.
Пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.
При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:
до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;
осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.
Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а тому оскаржувані накази відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, є правомірними.
Крім того, стосовно вимоги позивача щодо поновлення його на займаній посаді, слід зазначити наступне.
Пунктом 7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років.
Відповідно до п. 8 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.
При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п`яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду.
Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.
Судом встановлено, що позивач досяг граничного віку перебування на службі, передбаченого пунктами 7, 8 Положення, - 55 років, а тому не може бути поновлений в ОВС.
Так, само не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки судом встановлено, що позивач проходив службу в підрозділі відповідача 2 та отримував грошове забезпечення у відповідача 2, а не у відповідача 1.
Щодо стягнення з відповідача 1 моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд зазначає, що позивачем не зазначено жодного факту виникнення у нього моральних страждань, не надано доказів на підтвердження наявності моральної шкоди з вини відповідачів.
Посилання позивача у адміністративному позові на норми КЗпП України, не є правомірними, оскільки норми цього кодексу на працівників міліції, які проходять службу в органах внутрішніх справ, не поширюється.
Суд зазначає, що порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, в тому числі підстави та умови звільнення з органів внутрішніх справ, визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом
З наведених вище підстав суд доходить висновку, що при складанні оскаржуваних наказів відповідач 1 діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а отже у задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про поновлення на роботі, оплату праці за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Р.В. Кисіль