Справа № 463/1796/15-а
Суддя: Нор Н. В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Нор Н. В.

з участю секретаря Заверухи О.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сільченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про визнання рішення протиправним, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва та Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо зменшення йому розміру пенсії з 01 жовтня 2011 року до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов'язання відповідачів відмінити вказане рішення та перерахувати розмір пенсії з 01 жовтня 2011 року без обмеження їх розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва проведено нарахування з 01.09.2011 року відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2012 року про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Одночасно тим же Управлінням з 01 жовтня 2011 року розмір пенсії розрахований як працюючому пенсіонеру відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» № 3668 - VI від 8 липня 2011 року), тобто зменшений до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Проте, ст. 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановлених цим Законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Даний Закон набрав чинності з 01.10.2011 року, а пенсія позивачу призначена з 01.09.2011 року, тому застосування до його пенсії обмежень є протиправним, таким, що порушує його права і законні інтереси. Зазначені обставини підтверджуються наступним. У січні 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва його повідомлено про призначення пенсії за рішенням суду. У березні 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва повідомлено, що всі питання нарахування і виплати пенсії необхідно вирішувати в Управлінні Пенсійного фонду України за місцем проживання. 3 квітня 2015 року позивач отримав відповідь заступника начальника Управління Пенсійного фонду в Личаківському районі м. Львова від 27.03.2015 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про виконання рішення суду та призначеної пенсії, з якої значиться, що рішення суду виконано і призначено йому пенсію з 01.09.2011 року, а також зазначено про зменшення розміру пенсії до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тобто до 7840 грн. Саме з цієї відповіді позивач дізнався про застосування обмежень до його пенсії, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова Сільченко О.О. проти обґрунтованості позову заперечила з тих підстав, що даним Управлінням не приймалося рішення про призначення пенсії позивачу, адже протоколом від 15.01.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва проведено нарахування пенсії ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 17.05.2012 року. Тобто, жодних дій чи бездіяльності по відношенню до позивача Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова не вчиняло. По суті повідомила, що з 01.09.2011 року відповідно до постанови суду, яка набрала законної сили 29.11.2013 року, Управлінням ПФУ в Шевченківському районі м. Києва призначено пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», враховуючи до 20-ти річного стажу роботи, що дає право на вислугу років час проходження військової служби з 1 серпня 1988 року по 5 квітня 1996 року. Розрахунок пенсії проведено згідно з довідкою від 31.12.2014 року № 126 виданою Прокуратурою Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, і розмір такої становив 10409,07 грн. З 01.10.2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва розмір пенсії розрахований як працюючому пенсіонеру відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 3668 - VI від 08.07.2011р.), якою встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб , які втратили працездатність, тобто 7840 грн. Відповідно до цього, сума пенсії перерахована у зв'язку із змінами прожиткового мінімуму у відповідності до законодавчих актів, починаючи з 01.10.2011 року - 7840 грн., 01.12.2011 року - 8000 грн., 01.01.2012 року - 8220 грн., 01.04.2012 року - 8380 грн., 01.07.2012 року - 8440 грн., 01.10.2012 року - 8560 грн., 01.12.2012 року - 8840 грн., 01.01.2013 року - 8940 грн., 01.12.2013 року - 9490 грн. У зв'язку з чим Управлінням ПФУ в Личаківському районі м. Львова здійснено перерахунок пенсії позивачу, про що направлено відповідне повідомлення 07.05.2015 року. Пенсійна виплата призначена з врахуванням оподаткування відповідно до положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та у зв'язку із набранням чинності з 01.07.2014 року змін до Податкового Кодексу України, а також положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-VIII від 28.12.2014 року) та пункту 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу (військовий збір 1,5 %). Таким чином, пенсія виплачується позивачу згідно норм чинного законодавства. Тому просить в позові ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття не повідомив. До суду надійшли письмові заперечення Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва проти позову, в яких вказує, що позивач не перебуває на обліку в даному Управлінні, тому не є стороною, яка повинна відповідати за даним позовом. Враховуючи наведене, думку інших учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та приймаючи постанову у відповідності до вимог ст. 161 КАС України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.09.2011р. позивачу ОСОБА_1 Управлінням ПФУ у Шевченківському районі м. Києва призначена пенсія за вислугу років, як працівнику прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва 17.05.2012 року згідно постанови Шевченківського суду, яка набрала законної сили 29.11.2013 року (а.с.13-16). На звернення позивача його повідомлено про ці обставини листом від 15.01.15р. (а.с.4).

Листом від 12.03.2015 року Управлінням ПФУ у Шевченківському районі м. Києва (а.с.5) позивачу повідомлено, що розрахунок пенсії проведено і його пенсійна справа направляється за місцем проживання в Управління ПФУ відповідного району м. Львова, яке буде проводити виплату пенсії. Після чого на звернення ОСОБА_1 Управління ПФУ в Личаківському районі м. Львова повідомило позивача листом від 27.03.2015 року (а.с.6), що розмір його пенсії зменшено до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Мотиви вказані в листі аналогічні мотивам, які представник відповідача висловив в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір в правовому полі та на підставі законодавчих актів, які регулюють правовідносини між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1789-ХІІ). Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно із довідкою від 31.12.2014 року № 126 виданою Прокуратурою Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері розмір пенсії позивача становив 10409,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір, пенсії, в тому числі перерахованої за правилами Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, як зазначено п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Саме такими є висновки ВСУ, які викладені в постановах від 10.12.2013р. та від 17.12.2013р. і які за правилами ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх судів України.

Наведені вище норми закону узгоджуються з висновками Конституційного Суду України, згідно з якими, зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Оскільки на момент виходу позивача на пенсію - 01.09.2011 року її граничний розмір не обмежувався жодним законодавчим актом, при проведенні перерахунку він також не може бути обмежений.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, часткове задоволення позову полягає в тому, що обов'язок перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2011 року без обмеження її розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, слід покласти саме на Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, де позивач перебуває на обліку і отримує відповідні виплати.

Також враховуючи, що рішення про зменшення розміру пенсії не приймалося, тобто відсутній об'єкт спору, то правових підстав скасовувати таке немає. Натомість, слід визнати неправомірними дії саме Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, яке і провело перерахунок пенсії позивача, обмеживши її розмір.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 73,08 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.19), слід присудити з Державного бюджету України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 17-19, 71, 94, 105, 128, 160-163 КАС України, суд, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, а саме зменшення пенсії з 01 жовтня 2011 року до максимального розміру в десять прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова провести перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 01 жовтня 2011 року без обмеження її розміру до десяти прожиткових мінімумів доходів громадян, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 73 грн.08 коп. грн. здійснені позивачем ОСОБА_1 присудити з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Нор Н. В.