Справа № 2117/1622/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/800/40352/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Сороки М.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.05.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання відмови у призначенні та виплаті пенсії неправомірною та зобов'язання її призначити та виплачувати,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Новокаховського міського суду Херсонської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання відмови у призначенні та виплаті пенсії неправомірною та зобов'язання її призначити та виплачувати.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.05.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області призначити з 02.04.2012 року пенсію ОСОБА_2 в зв`язку з роботою в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області було залишено без задоволення, а постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.05.2012 року - без змін.

У касаційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що стаж роботи ОСОБА_2 в районах Крайньої Півночі складає 14 років 10 місяців 8 днів.

06.12.2011 року ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного Фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року.

Листом від 15.12.2011 року управління Пенсійного Фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області роз'яснило ОСОБА_2, що зменшення пенсійного віку пропорційно відпрацьованому стажу роботи в місцевостях районів Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, чинним пенсійним законодавством України не передбачено, а стажу роботи у зазначених місцевостях, який, вона має, недостатньо для призначення пенсії до досягнення 50 років.

Із заявою про призначення пенсії та документами для визначення цього права зі зменшенням пенсійного віку у встановленому законом порядку позивачка звернулась до управління Пенсійного Фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області 02.04.2012 року та отримала відмову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно пункту 3 статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року, а також статті 28 Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації».

Однак з таким висновком судів попередніх інстанцій не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно із частиною 6 статті 6 Угоди про гарантії прав держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, укладеної між Україною та Росією, для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та вислугу років, громадянам держав - учасниць угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також за час на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 15.01.1993 року, громадяни держав, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Громадянам держав, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

У випадках, коли законодавством однієї з держав, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї держави.

Згідно із статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, при призначенні пенсії у відповідності зі статтею 1 цієї Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991 року.

У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації.

Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами України та Російської Федерації.

Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року).

Пунктом 6 частини 1 статті 28 Федерального Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації», визначено, що трудова пенсія по старості призначається раніше досягнення віку, встановленого статтею 7 цього Закону, наступним громадянам: чоловікам після досягнення віку 55 років і жінкам після досягнення віку 50 років, якщо вони пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в прирівняних до них місцевостях і мають страховий стаж відповідно не менше 25 і 20 років. Громадянам, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в прирівняних до них місцевостях, трудова пенсія встановлюється за 15 календарних років роботи на Крайній Півночі. При цьому кожен календарний рік роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, вважається за дев'ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Громадянам, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 7 років 6 місяців, трудова пенсія призначається зі зменшенням віку, встановленого статтею 7 цього Закону, на чотири місяці за кожен повний календарний рік роботи в цих районах. При роботі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також в цих місцевостях і районах Крайньої Півночі застосовується положення абзацу другого цього підпункту.

Судами попередніх інстанцій помилково зроблено висновок про те, що відповідно пункту 3 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року, якою передбачено, що у випадках, коли законодавством однієї із сторін передбачені більш пільгові умови вказаної категорії громадян, при призначенні пенсії за віком на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї сторони, та неправомірно застосував до правовідносин пенсійне законодавство Російської Федерації, яке передбачає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку при наявності періоду праці в районах Крайньої Півночі не менше 7 років 6 місяців.

Крім того, чинне законодавство України, а також Тимчасова Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року не передбачає можливість застосування статті 28 Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» на території України.

Таким чином, ОСОБА_2 не має право на призначення та виплату пенсії зі зниженням пенсійного віку як особа, що безперервно пропрацювала в районах Крайньої Півночі, оскільки її загальний стаж роботи в районах Крайньої Півночі становить 14 років 10 місяців 8 днів, тобто менше 15 років.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Оскільки судами були повно і правильно встановлені обставини справи, однак при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм матеріального права при задоволенні позовних вимог, ухвалені рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області - задовольнити.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.05.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку глави 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

М.О. Сорока

В.Ф. Мороз