Справа № 813/8282/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року 17 год. 40 хв. Справа № 813/8282/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - cудді Сакалоша В.М.,

суддів: Гулика А.Г., Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Копко І.В.,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Служби Безпеки України (Відповідач 1) та до Управління Служби безпеки України у Львівській області (Відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.03.2015 року, заяви про уточнення позовних вимог від 29.05.2015 року та об'єднання позовів для спільного розгляду 08.04.2015 року просить суд: визнати протиправними дії Служби безпеки України, пов'язані із наданням СБ України у листі № 3/4-П-13-з/116 від 07.05.2014 року неповної інформації на запит від 30.04.2014 року; визнати протиправними дії УСБУ у Львівській області, пов'язані із відмовою у наданні інформації по висновку УСБУ у Львівській області №2071 від 02.07.1997 року, по висновку №62/11/2-2170п від 02.08.2014 року, по протоколу №62/11/2-2568 від 01.08.2014 року, із наданням у листах № 62/11/П-19-п/11 від 26.05.2014 року (враховуючи зміст листа N0.62/11-П-11п/11 від 11.04.2014 року), № 62/11/2-П-35п/14 від 19.08.2014 року, №62/11/П-49-е/11 від 27.11.2014 року неповної інформації на запити від 21.05.2014 року (із врахуванням запиту від 04.04.2014 року), 13.08.2014 року, 24.11.2014 року, із наданням у листі № 62/11/2-П-468/14 від 02.08.2014 року необґрунтованої і необ'єктивної відповіді, що свідчить про відмову у поновленні прав позивача на інформацію, із приховуванням інформації, викладеної у висновку Управління СБУ у Львівській області №2071 від 02.07.1997 року, яка стосується позивача особисто і зачіпає його права на недоторканість гідності, честі та ділової репутації, що була вилучена з загального тексту під приводом належності до службових відомостей, отримання яких позивачу обмежено законом, із підготовкою незаконних та нікчемних протоколу експертної комісії УСБУ у Львівській області № 62/11/2-2568 від 01.08.2014 року і висновку №62/11/2-2170п від 02.08.2014 року, якими неправомірно і безпідставно обмежено право позивача на отримання повної і вичерпної інформації по запитах від 04.04.2014 року, 30.04.2014 року, 21.05.2014 року та на обґрунтовану відповідь на звернення від 01.07.2014 року; визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України, якою не вжиті відповідні заходи по виконанню вимог ст. ст. 19, 32, 34, 40 Конституції України, ст. ст. 5, б, 9, 10, 14, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст. ст. 15, 19 Закону України "Про звернення громадян" при розгляді запитів та звернення, а також відсутність контролю за діями підпорядкованого регіонального органу по розгляду вищевказаних запитів на інформацію, адресованих Голові СБ України та об'єктивністю у наданні на них відомостей, що запитувались, та Управління СБУ у Львівській області, яким проігноровані вимоги ст. ст. 19, 32, 34, 40 Конституції України, ст. ст. 5, б, 9, 10, 14, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації"; зобов'язати Службу безпеки України надати повну і об'єктивну інформацію на запити 21.05.2014 року (в контексті запитів від 04.04.2014 року, 30.04.2014 року) та 13.08.2014 року, що стосувались висновку № 2071 від 02.07.1997 року, надати повну інформацію по висновку № 2071 від 02.07.1997 року та його копію, надати повну інформацію по висновку №62/11/2-2170п від 02.08.2014 року, надати повну інформацію по протоколу №62/11/2-2568 від 01.08.2014 року.

Також просить суд визнати протиправними дії Служби безпеки України, пов'язані із відмовою (листи № 62/11/П-19-к/11 від 26.05.2014 року, № 61/11/2-2568 від 01.08.2014 року, № 62/11/2-П-35-п/14 від 19.08.2014 року) у наданні інформації, що запитувалась позивачем у розпорядника інформації, із невжиттям адекватних заходів для поновлення порушених посадовими особами прав позивача на інформацію, про що повідомлялось у заяві від 01.07.2014 року, із приховуванням інформації по висновку за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (реєстр. № П-4713 від 07.07.2014 року, вх. № П-468 від 18.07.2014 року), №62/11/2-2170п від 02.08.2014 року та протоколу експертної комісії УСБУ у Львівській області (реєстр. № 61/11/2-2568 від 01.08.2014 року), визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України, якою не вжиті відповідні заходи по виконанню вимог ст. ст. 19, 32, 34, 40 Конституції України, ст. ст. 5, б, 9, 10, 14, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та ін. при розгляді вищезазначених запитів від 21.05.2014 року і 13.08.2014 року та заяви від 01.07.2014 року, зобов'язати Службу безпеки України надати повну і об'єктивну інформацію на запити від 21.05.2014 року і 13.08.2014 року, а також належним чином відреагувати на заяву від 01.07.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

21.05.2014 року позивачем на ім'я Голови СБ України Наливайченка В.О. був направлений запит на інформацію, щодо підстав обмеження ОСОБА_1 права доступу до повної інформації по документу № 2071 від 02.07.1997 року та надання копій матеріалів, що обґрунтовують обмеження. Зазначеному запиту передувало листування з СБ України по питаннях отримання інформації, що стосувалась висновку Управління СБУ у Львівській області від 02.07.1997 року № 2071 та отримання його копії, та мети його зберігання з 1997 року по 2014 рік. Оскільки повної і об'єктивної інформації та копій документів позивач не отримав, він звернувся до Голови СБ України Наливайченка В.О. із запитом, у якому просив повідомити про підстави обмеження йому доступу до повної інформації, що міститься у висновку № 2071 від 02.07.1997 року і їх відповідність нормам Конституції України та законодавства України про інформацію. На вказаний запит з УСБУ у Львівській області надійшов лист від 26.05.2014 року, яким в черговий раз відмовлено у наданні повної інформації, що запитувалась.

Зважаючи на це, позивач звернувся 01.07.2014 року до Голови СБ України Наливайченка В.О. про факти порушення прав на отримання інформації та одержання копій документів, що її містять. На дане звернення з УСБУ у Львівській області, за підписом Андрейчука В., надійшов лист від 02.08.2014 року, яким також відмовлено у наданні інформації.

Тому, позивачем 13.08.2014 року до Голови СБ України Наливайченка В.О. був направлений запит на інформацію щодо матеріалів розгляду СБ України заяви від 01.07.2014 року. На даний запит від начальника УСБУ у Львівській області Андрейчука В. надійшов лист із витягом з висновку № 62/11/2-2328п від 19.08.2014 року, у якому вказувався протокол № 61/11/2-2568 від 01.08.2014 року, що нібито обґрунтовував законність обмеження в інформації.

На думку позивача, аналіз надісланого документу (витяг з висновку № 62/11/2-2328п від 19.08.2014 року) вказує на незаконність обмеження йому у доступі до відомостей, що його цікавлять та у недотриманні посадовими особами УСБУ у Львівській області вимог ст. ст. 19, 32, 34 Конституції України та ст. ст. З, 6, 9, 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На переконання позивача матеріали листування із зазначеного предмету свідчать про протиправний характер дій Служби безпеки України, та УСБУ у Львівській області, спрямованих на обмеження його прав на отримання повної і вичерпної інформації по запитах від 21.05.2014 року (із врахуванням запитів від 04.04.2014 року, 30.04.2014 року), 13.08.2014 року та на обґрунтовану відповідь на звернення від 01.07.2014 року, на приховування інформацію, яка стосується позивача особисто і зачіпає його права на недоторканість гідності, честі та ділової репутації, що була вилучена під приводом належності до службових відомостей, отримання яких обмежено законом, на надання позивачу неповної інформації та необґрунтованих відповідей з вищезазначених питань, на маніпулювання нормативно-правовими актами і підготовку нікчемного протоколу експертної комісії УСБУ у Львівській області № 61/11/2-2568 від 01.08.2014 року і висновку № 62/11/2-2328п від 19.08.2014 року з метою обмеження прав позивач на інформацію.

Крім того, позивач зазначає, що наведені ним доводи свідчать про те, що Службою безпеки України, через ігнорування вимог ст. ст. З, 19, 32, 34 Конституції України та ст. ст. 4, 5, 10, 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», неправомірно і безпідставно відмовлено йому у наданні інформації, що запитувалась 13.08.2014 року (із урахуванням листів від 21.05.2014 року та 01.07.2014 року), чим порушено його право на інформацію. А також, вищезазначене свідчить про протиправний характер дій (бездіяльності) Служби безпеки України, спрямованих на обмеження його прав стосовно отримання повної і вичерпної інформації на вищевказані запити та відсутністю реагування на факти порушення його громадянських прав.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Пояснила, що дії СБУ та УСБУ у Львівській області є правомірними, оскільки всі запити і звернення ОСОБА_1 були вчасно розглянуті і останньому надано належні відповіді. Відтак, вважає, що права позивача відповідачами не порушувались, а тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані докази, оглянувши в судовому засіданні матеріали, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1, який проходив службу в Службі безпеки України, на підставі наказу начальника УСБУ у Львівській області від 25.05.1997 року, проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок № 2071 від 02.07.1997 року. Тобто документ, який є носієм певної інформації. А правовідносини між позивачем і відповідачами, які стосуються предмету спору, виникли за результатами його запитів і звернень з метою отримання у встановленому законодавством порядку інформації щодо своєї особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-XII (в редакції від 13.11.1992 року, чинній на момент складення висновку № 2071 від 02.07.1997 року), під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про інформацію», інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу.

Основними даними про особу (персональними даними) є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Джерелами документованої інформації про особу є видані на її ім'я документи, підписані нею документи, а також відомості про особу, зібрані державними органами влади та органами місцевого і регіонального самоврядування в межах своїх повноважень.

Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожна особа має право на ознайомлення з інформацією, зібраною про неї.

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.3 цього Закону право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Щодо обмеження доступу в отриманні інформації, то ці питання регулюються ст. 6 Закону. Згідно положень вказаної статті інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1. виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2. розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3. шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

До обов'язків розпорядника інформації згідно ст.14 Закону належить:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Строк розгляду запитів на інформацію регламентується ст. 20 Закону. Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Стосовно питань відмови або відстрочки у наданні відповіді на запит, Закон, відповідно до ст. 22 зазначає наступне.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1. розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2. інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3. особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4. не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв'язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважену здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Відповідно до положень ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

30 квітня 2014 року ОСОБА_1 надіслав Голові Служби безпеки України Наливайченку В.О. інформаційний запит щодо мети зберігання з 1997 року по 2014 рік в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області №2071 від 02.07.1997 року та надання копій документів, що обґрунтовують мету зберігання вказаного висновку та копії зазначеного висновку. Даний інформаційний запит надійшов на адресу СБУ 5 травня 2014 року та зареєстрований за номером П-169-п. Водночас, на підставі вказівки Голови Служби безпеки України Наливайченка В.О. даний запит скеровано до Головної Інспекції СБУ та Управління СБУ у Львівській області для опрацювання та надання відповіді автору до 12.05.2014 року (вказівка до вх.№П-169-п від 05.05.2014р.). Головна інспекція Служби безпеки України листом від 07.05.2014 року за вих.№ 3/4 -П-13-з/116 повідомила про направлення даного запиту до Управління СБУ у Львівській області для розгляду в частині, що стосується надання копії висновку №2071 від 02.07.1997 року. Водночас, Управління СБУ у Львівській області 08.05.2014 року листом 62/11/П-14-п надіслало ОСОБА_1 відповідь на даний інформаційний запит із роз'ясненням правових підстав зберігання висновку №2071 від 02.07.2007 року в особовій справі запитувача (Інструкція про порядок проведення службового розслідування у СБУ, затверджена Наказом СБУ від 16.07.2008 року №547) та долученням до відповіді копії означеного висновку із вилученням інформації обмеженого доступу, у відповідності до ч.7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Одночасно, у відповіді вказано про право, визначене ст. 10 Закону України №2939 від 13.01.2011 року, а саме, особистого ознайомлення із даним документом без обмежень в приймальні Управління СБУ у Львівській області.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів щодо надання неповної інформації на запит від 30.04.2014 року та відмови у її наданні, а відтак відповідачами дотримано встановлений чинним законодавством порядок при розгляді запиту позивача від 30.04.2014 року та надано йому своєчасну, обґрунтовану та повну відповідь.

21 травня 2014 року позивач надіслав запит на інформацію Голові Служби безпеки України Наливайченку В.О. щодо підстав обмеження (лист УСБУ у Львівській обл. від 08 травня 2014 року) права доступу до повної інформації документу № 2071 від 02.07.1997 року та надання копій матеріалів, що обґрунтовують це рішення. 22 травня 2014 року СБУ направило для розгляду вказаний запит до УСБУ у Львівські області із супровідним листом № 22/4/П- 223-П/45 з проханням про результати розгляду повідомити автора і надіслати до СБУ копії відповіді. Тобто СБУ діяло на підставі п.3.1. Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Службі безпеки України, затвердженої Наказом Центрального Управління СБУ від 14.07.2011 року № 231 (зареєстрованої в МЮУ 12.07.2011 року за №851/19589), і даний інформаційний запит скеровано до Управління СБУ у Львівській області, компетенції якого стосувалася запитувана позивачем інформація. Відповідно до реєстраційного вхідного номеру вх. № П-19-п запит надійшов до УСБУ у Львівській області цього ж дня. 26 травня 2014 року позивачу було відправлено відповідь з роз'ясненням про те, що документу - висновку № 2071 від 02.07.1997 року, отримати повну інформацію з якого просив заявник, присвоєно гриф обмеження доступу - «для службового користування». Позивачу вже направлялась копія документу, з попередньо вилученою інформацією, що не підлягала, згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також заявника повідомлено, що вилучені з документу відомості підпадають під вимоги п. 1.3, 2.4, 2.6, 2.7, 5.18 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у СБУ із долученням копії Наказу СБУ від 21.08.2012 року № 400 «Про затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію у СБУ». Крім цього заявнику вкотре нагадувалось що із запитуваним документом він може ознайомитись особисто в приймальні УСБУ у Львівській області без обмеження.

Дії відповідачів СБУ та УСБУ у Львівській області стосовно розгляду по суті інформаційного запиту позивача суд оцінює як правомірні та такі, що відповідають вищезазначеним нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Службу безпеки України», систему Служби безпеки України складають Центральні управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки , військові формування , а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України.

Частиною третьою ст. 10 Закону України «Про Службу безпеки України», Центральне управління СБУ видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обов'язкові для виконання у системі СБУ.

А відтак, на думку суду, інформаційний запит позивача розглянутий в межах одного відомства із дотриманням строку розгляду запиту на інформацію, визначеного ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

1 липня 2014 року ОСОБА_1 направив заяву щодо порушення його прав при розгляді запиту на інформацію від 21.05.2014 року Голові СБУ Наливайченку В.О. Дане звернення 7 серпня 2014 року надійшло на адресу СБУ та зареєстровано за № П-4713. Цього ж дня вказане звернення, згідно вказівки керівництва СБУ (доручення вх.№П-4713 від 07.07.2014 року), скеровано для розгляду в Управління СБУ України у Львівській області, відповідно до п. 1.5. Інструкції про порядок розгляду в Службі безпеки України звернень громадян, затвердженої Наказом СБУ від 27.01.2005 року №44 (зареєстрованої в МЮУ 16.02.2005 року за №240/10520). Що в свою чергу не суперечить і вимогам Закону України «Про звернення громадян», так як процедура вирішення питань порушених ОСОБА_1 регулюються вказаним Законом України і її слід вважати як скаргу, передбачену ч.4 ст.3 вищезазначеного Закону. На дане звернення 02.08.2014 року (за вих. №62/11/2-П-468/14) регіональним органом безпеки надана відповідь на поставлені ОСОБА_1 питання щодо правомірності вилучення з висновку №2071 від 02.07.1997 року інформації обмеженого доступу, а саме керуючись ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при дотриманні Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службу безпеки України, затвердженої Наказом СБУ №400 від 21.08.2012 року. Знову ж таки, відповідач - УСБУ у Львівській області у відповіді повідомив ОСОБА_1 про право, передбачене ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме на ознайомлення із висновком №2071 від 02.07.1997 року без обмеження.

А відтак, судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача про надання необґрунтованої, необ'єктивної відповіді на заяву від 01.07.2014 року, так як остання підготовлена при дотриманні вимог Закону України «Про звернення громадян», своєчасна та аргументована.

13 серпня 2014 року ОСОБА_1 на ім'я Голови СБУ Наливайченка В.О. надіслав запит на інформацію щодо матеріалів розгляду СБУ заяви від 01.07. 2014 року. 13.08.2014 року позивач - ОСОБА_1 на імя Голови СБУ подав «запит на інформацію щодо матеріалів розгляду СБУ заяви ОСОБА_1 від 01.07.2014.» У відповідності до п.3.1. Інструкції №231 даний інформаційний запит 14.08.2014 року скеровано до Управління СБУ у Львівській області, з огляду на характер запитуваних відомостей та документальних матеріалів. Водночас, регіональним органом безпеки 19.08.2014 р. за №62/11/2-П-35-п/14 ОСОБА_1 надана відповідь із долученням запитуваних документальних матеріалів.

24 листопада 2014 року на адресу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_1 надіслав інформаційний запит, який цього ж дня зареєстрований за реєстраційним номером П-49-п. В запиті ОСОБА_1 просив надати інформацію щодо документу №62/11/2-2568 від 01.08.2014 року та його копію. У свою чергу 27.11.2014 року за вих. №62/11/П-49-п Управління СБУ у Львівській області ОСОБА_1 надало відповідь за результатами розгляду запиту, у якій повідомлено про підстави відмови у наданні запитуваних відомостей, так як викладена в протоколі №62/11/2-2568 від 01.08.2014 року інформація є службовою, а самому документу присвоєно гриф «Для службового користування». Водночас, як відмічено у відповіді запитуваний документ - протокол експертної комісії №№62/11/2-2568 від 01.08.2014 року, становить внутрівідомчу кореспонденцію, пов'язану з процесом прийняття рішення, відображеного у самому ж протоколі.

В ст. 7 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено право громадськості на інформацію про діяльність СБУ, водночас в ч.3 встановлена заборона щодо розголошення інформації з обмеженим доступом.

Згідно з положеннями ст. 37 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що є власністю держави , затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року за №1893- ознайомлення та робота з документами з грифом «ДСК» може здійснюватися з дозволу керівників організацій, у володіння та розпорядженні яких перебувають ці документи. Положення вищевказаної Постанови №1893 передбачає право для організацій - авторів документів з грифом «Для Службового користування» до ознайомлення з ними, а не обов'язок.

З огляду на вищезначене всі інформаційні запити і звернення позивача були розглянуті у чіткій відповідності до положень Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», з урахуванням Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого Наказом СБУ №400 від 21.08.2012 року, Інструкції про порядок розгляду в Службі безпеки України звернень громадян, затвердженої Наказом СБУ від 27.01.2005 року №44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.02.2005 за № 240/10520), Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Службі безпеки України, затвердженої Наказом ЦУ СБУ №231 від 14.06.2011р (зареєстрованого в МЮУ 12.07.2011р. за №851/19589). За результатами розгляду у встановлені терміни були надані вичерпні та аргументовані відповіді у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповіді на інформаційні запити та заяву відповідачами надані вчасно, без порушення строків та процедури, передбачених ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», натомість позивач ОСОБА_1 не обґрунтовує яким чином порушено його права та інтереси відповідачами, не зазначає в чому полягають протиправні дії відповідача - Управління СБУ у Львівській області та неповнота розгляду його запитів та звернення.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача про протиправні дії відповідача Управління СБУ у Львівській області.

Не є протиправними дії відповідача щодо надання копії висновку службового розслідування за вх.№2071 від 02.07.1997 року за виключенням інформації обмеженого доступу, оскільки даному документі присвоєно гриф «Для службового користування», що встановлено судом. Водночас дані дії відповідача відповідають ч.7.ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у разі, якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений.

Не є протиправними дії щодо оформлення протоколу експертної комісії УСБУ у Львівській області №62/11/2-2568 від 01.08.2014 року, дане право передбачено Наказом СБУ №400 від 21.08.2012 року «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службу безпеки України». І не є протиправними дії відповідача по написанню висновку №62/11/2-2170п від 02.08.2014 року, так як дане право прописано в Інструкції про порядок розгляду в Службі безпеки України звернень громадян, затвердженої Наказом СБУ від 27.01.2005 року №44 (зареєстрованої в МЮУ 16.02.2005 року за №240/10520). Дані дії жодним чином не впливають та не обмежують права позивача щодо отримання інформації за запитами, оскільки рішення про вилучення інформації обмеженого доступу приймалося на підставі законодавства у сфері інформаційних відносин, а не на підставі протоколу та висновку, як хибно вважає позивач.

Не є протиправними дії відповідача, які на думку позивача пов'язані із приховуванням інформації викладеної у висновку службового розслідування вх.№2071 від 02.07.1997 року, так як неодноразово позивачу повідомлялося про можливість ознайомлення із даним документом без обмеження, відповідно до ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (листи: №62/11/П-14-п від 08.05.2014р., №62/11/П-19-п від 26.05.2014 року, №62/11/2-П-468 від 02.08.2014 року), що у свою чергу спростовує твердження позивача що приховування інформації та не обґрунтовано останнім жодними належними та допустими доказами.

Не є протиправними дії відповідача Служби безпеки України щодо відсутності контролю під час розгляду інформаційних запитів та заяви позивача, так як відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян», Інструкції про порядок розгляду в Службі безпеки України звернень громадян, затвердженої Наказом СБУ від 27.01.2005 року №44 (зареєстрованої в МЮУ 16.02.2005 року за №240/10520), Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Службі безпеки України, затвердженої Наказом Центрального Управління СБУ від 14.07.2011 року № 231 (зареєстрованої в МЮУ 12.07.2011 року за №851/19589), інформаційні запити розглянуті у строки визначенні вказаним законодавством, підготовлено повні та об'єктивні відповіді за результатами їх розгляду.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту протиправності дій та бездіяльності відповідачів, крім того, позовні вимоги відповідачами спростовано належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку, що адміністративний позов безпідставний та необґрунтований, а відтак не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, то такі в силу ст. 94 КАС України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2015 року.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Потабенко В.А.

Суддя Гулик А.Г.