Справа № 823/1065/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року справа № 823/1065/15

15 год. 00 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Шоколенко Т.М.,

представників позивача: ОСОБА_1 (згідно з довіреністю), ОСОБА_2 (згідно з довіреністю), ОСОБА_3 (згідно з посадою),

представників відповідачів: ОСОБА_4 (згідно з довіреністю), ОСОБА_5 (згідно з довіреністю), ОСОБА_6 (згідно з довіреністю);

представника третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 (згідно з посвідченням),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю АПК-Сервіс до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - прокуратури міста Черкаси, - про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АПК-Сервіс (далі-позивач) звернулось у Черкаський окружний адміністративний суд з позовною заявою до державної податкової інспекції у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.12.2014 № та №.

Ухвалами суду залучено до участі у справі другого відповідача - державну податкову інспекцію у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області та третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів прокуратуру міста Черкаси.

Позов мотивовано тим, що оскаржувані рішення прийнято без урахування даних податкового та бухгалтерського обліку позивача всупереч вимог законодавства.

Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на виявлення перевіркою заниження позивачем у власному обліку даних про вироблену продукцію, що, на їх думку, була реалізована та що спричинило до заниження податкових зобовязань позивача з податку на додану вартість (далі ПДВ).

Третя особа заперечень на позов не надавала.

Заслухавши пояснення та доводи представників осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач є зареєстрованою юридичною особою, що перебуває на податковому обліку відповідачів як виробник сільськогосподарської продукції.

Посадові особи ДПІ у м.Черкасах на підставі направлень та відповідно до наказів від 07.10.2014 №1642, 20.10.2014 №1708 провели планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 до 31.12.2013, про що склали акт від 14.11.2014 №446/23-01-22-01/30147343.

В акті перевірки серед іншого, але не виключно, зазначено порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.п.198.1-198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (далі ПК України): занижено ПДВ всього у сумі 1765392 грн., в тому числі за вересень 2011року на суму 7496 грн., грудень 2011 року на суму 470507 грн., грудень 2012 року на суму 690980 грн., вересень 2013 року на суму 596409 грн.; завищено відємне значення ПДВ за грудень 2011 року на суму 34162 грн.

У звязку з викладеним відповідач 2 прийняв оскаржувані рішення (далі ППР):

від 02.12.2014 №, яким позивачу зменшив розмір відємного значення ПДВ на суму 34162,00грн.;

від 02.12.2014 №, яким позивачу збільшив розмір грошового зобовязання з ПДВ на суму 2197370,00грн. (1757896,00грн. основний платіж та 439474,00грн. штрафна (фінансова) санкція (25%).

Суд зясував, що вказані ППР прийнято з огляду на виявлені ревізорами розбіжності в даних статистичної звітності позивача про кількість вирощеної та обробленої продукції з даними про це в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Згідно з даними акту перевіркою відображених у рядку 1 Декларації «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товару показників за період 01.01.2011 по 31.12.2013 у загальній сумі 10122380 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з реалізації зерна пшениці, ячменя, гречки, сої та іншої продукції власного виробництва, які підлягали оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків на загальних підставах. Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.11 до 31.12.13 в сумі 10122380 грн. на підставі таких документів: договорів, актів, накладних, рахунків, податкових накладних, реєстрів виданих податкових накладних, інших первинних бухгалтерських документів, повязаних з реалізацією продукції, статистичної звітності форми 29-СГ, відомості щомісячно по рахункам 361 «Розрахунки з покупцями та замовниками», рахункам 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 301 «ОСОБА_3 в національній валюті», аналізи рахунків щомісячно 641 «Розрахунки по податку на додану вартість», 70 « Доходи від реалізації робіт, послуг», 79 «Фінансові результати», 27 «Сільськогосподарська продукція», 23 «Виробництво», - встановлено заниження задекларованих позивачем показників у рядку 1 «операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів» декларацій на загальну суму 1792058 грн., в т.ч. за грудень 2011 року на 504669 грн., грудень 2012 року на суму 690980 грн., вересень 2013 року на суму 596409 грн..

Під час податкової перевірки встановлено, що дані рахунку 27 «Сільськогосподарська продукція» за 2011, 2012, 2013 роки в порівнянні зі статистичною звітністю форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2011 року», форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2012 року», форми 29 СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 2013 року» мають розбіжності:

2011 рік: пшениця 786,3 т., гречка 11,71 т., соняшник 170,14т., ріпак 43,107 т., ячмінь озимий 274,092 т., ячмінь ярий 17,4 т.;

2012 рік: пшениця 1675,04 т., гречка 45,35 т., просо 38,2 т., ріпак 82,1 т., соя 40,458 т.;

2013 рік: пшениця 1024,83 т., гречка 38,75 т., ріпак 87,88т., ячмінь озимий 481,24 т., соняшник 34,4 т..

Однак згідно з даними статистичної звітності (форма 29-сг), вирощено та зібрано зернових, зернобобових, технічних культур більше, ніж відображено та оприбутковано на рахунок 27 «Сільськогосподарська продукція». Відповідно до податкового та бухгалтерського обліку реалізація даних культур відсутня, залишки даної продукції на кінець року залишилися незмінними.

Згідно з наказом Державного комітету статистики від 11.04.2011 № 88 «Про затвердження Методологічних положень з організації державних статистичних спостережень зі статистики рослинництва», форму 29-сг юридичні особи, їхні відокремлені підрозділи, які займаються виробництвом продукції рослинництва, відповідно до визначеного підпунктом 3.2.1 цих Методологічних положень розміру підприємств, які займаються виробництвом продукції рослинництва, обовязково подають на паперових або електронних носіях органу державної статистики за місцем здійснення своєї виробничої діяльності.

Відповідно до наказу Державної служби статистики від 07.05.2013 № 140 зернові культури (валовий збір зерна за окремими видами зернових і зернобобових культур), технічні культури, насіння соняшнику у вазі після доробки визначається за даними звітів форми 29-сг "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 20 __ року".

Оскільки, під час перевірки не встановлено оплату чи іншу компенсацію за дану продукцію, а також документів, що підтверджували би понесені збитки, знищення або вказували на інші обставини, що призвели до заниження оприбуткування та реалізації продукції, відповідач дійшов висновку, що вона безоплатно надана. Тому відповідач, вважаючи такі обставини підтвердженням «постачання» товарів, для зменшення відємного значення ПДВ та донарахування позивачу податкового зобовязання з ПДВ використав дані про мінімальні середньозважені ціни реалізації вищевказаної продукції та розрахував ПДВ 20% на них. Проте такі дії та оскаржувані ППР суд не вважає правомірними з огляду на таке.

Абзацом другим ст.19 Конституції України визначено обовязок всіх державних органів та їх посадових осіб діяти в порядку, межах та строки, що визначені законами України.

Відповідно до п.1.1 ст.1 саме ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підп.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно з п.200.1 ст.200 ПК України сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

На підставі абзацу першого п.209.2 ст.209 ПК України згідно зі спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Об'єктом оподаткування ПДВ відповідно до ст.185 ПК України є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Постачання товарів відповідно до підп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України є- будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до п.187.9. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).

Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) - це будь-який договір на виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон України № 996-XIV) первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Обовязковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Відповідач під час податкової перевірки не встановив ні первинних бухгалтерських документів про вирощення позивачем продукції на вищевказану різницю в її кількостях, ні про їх залишки на складах позивача, ні про їх поставку, ні осіб, на користь яких перейшло право власності та такий товар; не надав суду жодного доказу про фактичну наявність таких обставин.

Згідно зі ст.188 ПК України в редакції, що діяла до 01.09.2013 року, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

У разі здійснення операцій відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу (в редакції на час стверджуваного відповідачем вчинення господарських операцій позивачем) база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

З розрахунків до оскаржуваних рішень вбачається, що відповідач для визначення вартості продукції, яка, на його думку, позивачем поставлена (реалізована), обчислена з урахуванням підп.14.1.71 п.14.1 ст.71 ПК України використав «звичайні ціни». Відповідно до вказаної норми звичайна ціна ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна ціна, за якою товари, роботи (послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати, за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, а також ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів.

Визначення звичайної ціни відповідач здійснив методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) відповідно до п. 39.2 ст.39 ПК України в редакції, що діяла до 01.09.2013 року, тобто застосовувалася ціна на ідентичні товари неповязаній з продавцем особі за звичайних умов діяльності.

Для визначення звичайної ціни відповідач керувався наказом ДПС України від 25.10.12 № 939 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо алгоритму визначення звичайної ціни продукції (товарів) при здійсненні зовнішньоекономічних операцій», а також даними (цінами) із сайтів: af.gov.ua, visnik.kiev.ua, agriagency.com.ua.

Згадані Методичні рекомендації розроблено на підставі пункту 1.20 статті 1 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" та пункту 8 підрозділу 10 розділу XX ПК України з метою правильності визначення звичайної ціни продукції (товарів) при організації проведення контрольно-перевірочної роботи, поліпшення якості проведення перевірок суб'єктів господарювання - юридичних осіб, які здійснюють зовнішньоекономічні операції. Податковий контроль за визначенням звичайної ціни продукції (товарів) при здійсненні зовнішньоекономічних операцій передбачає застосування органами державної податкової служби системи заходів щодо встановлення відповідності цін в експортних операціях з нерезидентами рівню ринкових цін. Відповідно до пункту 8 підрозділу 10 розділу XX Кодексу у випадках, визначених цим Кодексом, до вступу в дію статті 39 Кодексу, що регулюватиме порядок визначення звичайних цін починаючи з першого січня 2013 року, застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону.

Згідно з поясненнями представників позивач зовнішньо-економічної діяльності, у т.ч. експорту вищевказаної продукції не здійснював, розбіжність у статистичних даних з даними його податкового і бухгалтерського обліку пояснював арифметичними помилками у зведенні статистичних даних.

Вирішуючи спір, суд також врахував, що податковий орган не здійснював фактичних податкових перевірок діяльності позивача за відповідний період, і акцентує, що наявність різниці щодо кількості вирощеної та обробленої продукції у даних статистичних звітів з даними податкового та бухгалтерського обліку платника податків не є безумовним підтвердженням реалізації цієї продукції, як про те стверджує відповідач, та обовязково має бути доведена належними і допустимими доказами.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд звернув увагу, що дані статистичної звітності форми 29-СГ, які брав для висновків податковий орган, вказуючи на завищені його показники, у звязку з наявністю в ньому помилок був відкоригований на підставі позапланової перевірки органу статистики і на час судового розгляду справи дані про кількість вирощеної та переробленої продукції приведені у відповідність з даними податкового та бухгалтерського обліку позивача, суперечностей не мають.

Вирішуючи спір, суд врахував, що фактичних податкових перевірок за відповідний період позивача не проведено і відповідачем не доведено наявності в позивача первинних бухгалтерських документів на вищевказану різницю у кількості продукції як з приводу вирощення, так і з приводу її реалізації (постачання), не доведено переходу права власності на неї до інших, ніж позивач, осіб (субєктів господарювання), не доведено різниці у вартості надходження коштів відповідно до кількісного обліку вирощеної продукції, відображеної у бухгалтерському та податковому обліку позивача. У звязку з викладеним, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо поставки сільськогосподарської продукції, вартість якої було розраховано за «справедливими цінами», є необґрунтованими припущеннями.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про реалізацію (постачання) позивачем зазначеної продукції, у т.ч. заниження податкового зобовязання за такими правочинами, є необґрунтованими припущеннями.

Статтею 109 ПК України встановлено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Суд зясував, що оскаржуваним ППР застосовано штраф у розрахунку 25% від суми донарахованого основного зобовязання. Зважаючи на відсутність належних доказів вчинення позивачем податкового порушення, застосування штрафних санкцій суд вважає безпідставним.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог на виконання ст.94 КАС України суд дійшов висновку повернути з Державного бюджету на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю АПК-Сервіс задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 02.12.2014 № та №.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю АПК-Сервіс () судовий збір за подання цього позову в сумі 4872,00грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 00 коп.) згідно з платіжним дорученням від 23.04.2015 №240.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 23.06.2015