Справа № 2а/2570/4749/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/9991/25993/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 по справі № 2а/2570/4749/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Прилуцький завод "Білкозин"

до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року Товариство звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень від 08.09.2011 № /741/0 та № /741, якими позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2 175 593,00 грн. та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 1 298 738,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким Товариству у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що передумовою зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування та збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток відповідно до оспорюваних податкових повідомлень - рішень слугував висновок фахівців контролюючого органу, викладений у акті перевірки від 17.08.2011 № 1021/23-00418604, про порушення позивачем п. 1.32 ст. 1 та п. 3.1 ст. 3, п. 5.5 ст. 5, пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон № 334/94-ВР), що призвели до безпідставного завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 2 175 593 грн. та занижено податок на прибуток в частині несплати до бюджету авансових внесків, нарахованих на суму дивідендів, на суму 1 298 738,00 грн.

Такі висновки фахівців Державної податкової інспекції вмотивовано тим, позивачем до складу валових витрат віднесено витрати по нарахуванню та сплаті процентів за борговими зобов'язаннями, у т.ч. і за кредитами, але такі нарахування та виплати, на думку контролюючого органу, не пов'язані з господарською діяльністю Товариства, у зв'язку з відсутністю такої діяльності у період з 01.01.2010 по 31.03.2011. Крім того, позивачем не здійснено сплати авансового внеску з податку на прибуток, нарахованого на суму дивідендів, призначених для виплати акціонерам.

Так, згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валовими витратами виробництва та обігу визнано суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальним фактором для віднесення процентів до складу валових витрат є використання таких кредитних коштів у власній господарської діяльності платника податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, кредитні кошти, що були отримані Товариством згідно договору про надання кредиту від 25.10.2007 № 07-0011/К укладеного з ВАТ "Прилуцький завод "Білкозин", були використані позивачем на закупівлю технологічного обладнання для реалізації проекту по випуску кільцевих оболонок, що відповідає меті надання вказаного кредиту, визначеного в п. 1.2 договору - розробка комплексної технології виготовлення і організація промислового випуску кільцевої білкової (колагенової) оболонки для потреб харчової промисловості.

Крім того, як зазначено судом першої інстанції, Товариство має всі необхідні умови для досягнення результатів відповідної діяльності при використанні придбаних основних засобів та використовує їх для здійснення господарської діяльності (виробництво білкової оболонки), тобто обладнання було придбано з метою отримання доходу та розширення виробництва, а відсотки за кредитним договором на придбання вказаного обладнання у розмірі 2 175 593,00 грн. були нараховані позивачем у період дії вказаного договору згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Таким чином, витрати по нарахуванню та сплаті процентів за борговими зобов'язаннями пов'язані з господарською діяльністю позивача, що підтверджено первинними документами, які відповідно до Закону № 334/94-ВР необхідні для формування валових витрат, а саме, вищезазначеним договором про надання кредиту, реєстром платіжних доручень, актами перевірки виконання робіт по проекту та використання коштів за договором, фінансовими звітами, а отже Товариством цілком правомірно віднесені на валові витрати по нарахуванню та сплаті процентів за борговими зобов'язаннями.

Щодо не нарахування та не сплати позивачем авансового внеску з податку на прибуток на суму виплачених дивідендів, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 1 пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" крім випадків, передбачених підпунктом 7.8.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі ставки, встановленої п. 10.1 ст. 10 цього Закону, нарахованої на суму дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів.

Таким чином, з аналізу вказаної норми вбачається, що нарахуванню та внесенню до бюджету авансового внеску повинно передувати рішення емітента корпоративних прав про виплату дивідендів акціонерам (власникам).

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи на загальних зборах Товариства 22.04.2010 було прийнято рішення, яким було погоджено не виплачувати дивіденди за 2009 рік, що спростовує висновок податкового органу про обов'язок позивача нараховувати та вносити авансові внески на суму дивідендів.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість та неправомірність позиції Державної податкової інспекції щодо ухвалення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції відхиляє доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законних і обґрунтованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 по справі № 2а/2570/4749/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко