Справа № 816/3064/13-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3064/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лі Н.А.,

представника відповідача - Павленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК Житлобуд"
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МЖК Житлобуд" (далі - ТОВ «МЖК Житлобуд») звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.12.2012 №/2162, №/2160, №/2161, №/2159, №/2158, №/259.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року допущено заміну первинного відповідача на належного відповідача - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ) .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач для забезпечення належного та своєчасного виконання договірних зобов'язань перед замовником будівництва житлових будинків мав договірні відносини з суб'єктами господарювання, зокрема з ПП «Таір-1», ТОВ «Інтекссервіс-2011», ТОВ «Кривлінкварц», ТОВ «Монолітбудкомплект», ТОВ «Нафтобуд-2020» та ПП «Корсар Оіл»; реальність спірних господарських операцій підтверджується сукупністю первинної бухгалтерської документації. Стосовно договірних відносин з ВАТ «Кредитпромбанк» та реалізації об'єктів інвестування позивач стверджує про те, що на час введення спірного об'єкта будівництва в експлуатацію повністю враховано та сплачено податки із задекларованої та відображеної у державному акті готовності об'єкта до експлуатації від 17.11.2009 № 988 вартості будівництва об'єкта - 11 452,606 тис. грн; указане підтверджується податковими деклараціями за період з березня 2008 року по грудень 2009 року. Позивач також зазначає, що загальна сума частини проданих квартир на час введення спірного об'єкта будівництва в експлуатацію не покривала суми фактичних витрат на будівництво, позивачем база оподаткування визначалася у наступних звітних періодах, виходячи з сум надходження оплат від реалізації житла, що перевищували такі фактичні витрати; ці обставини підтверджуються податковими деклараціями за період з січня 2010 року по червень 2012 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2013, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ № /2161, № /2159 та № /259 від 20.12.2012; позовну заяву в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ № /2158 від 20.12.2012 залишено без розгляду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 справу № 816/3064/13-а прийнято до провадження з призначенням її до розгляду на 19.05.2015.

Представники позивачів у судових засіданнях 19 травня 2015 року та 25 травня 2015 року позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні.

Представникам сторін у судовому засіданні 19.05.2015 судом запропоновано призначити судово-бухгалтерську експертизу, про що було зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015. Проте представники сторін не погодилися та відмовилися від призначення даної експертизи.

19 травня 2015 року та 25 травня 2015 року в судових засіданнях були присутні представники сторін. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 задоволено клопотання позивача та зупинено провадження у справі до 16.06.2015. 16 червня 2015 року позивач у судове засідання не з'явився, не скористався наданим йому правом на надання пояснень у судовому засіданні 16 червня 2015 року та додаткових доказів у справі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки; особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку. Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, затягування судового процесу може розцінюватися судом як зловживання стороною своїми процесуальними правами.

Суд, розглянувши справу в передбачений статтею 122 КАС України строк, на підставі наявних у матеріалах справи документів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно з частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015 у даній справі висновки суду касаційної інстанції наступні.

Так, Вищим адміністративним судом України зазначено, що судами попередніх інстанцій не надано належну правову оцінку доводам позивача щодо декларування та сплати податкових зобов'язань в період 2008 року, перша половина 2009 року на час введення в експлуатацію 64 квартир та 5 офісних приміщень другої черги будівництва будинку 37 в місті Кременчуці Полтавської області.

Судам першої та апеляційної інстанцій слід звернути увагу на дослідження обставин здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення операції.

Крім того, судам для правильного вирішення даного спору необхідно дослідити договори, укладені позивачем, первинні документи, пов'язані з їх виконанням, обставин, які б підтверджували рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача тощо.

Також для правильного встановлення всіх обставин справи, судам першої та апеляційної інстанцій необхідно дослідити показники, які відображалися позивачем в бухгалтерському та податковому обліку в перевіряємий період, звернувши особливу увагу на правильність відображення саме доходів і витрат.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду, у період з 15.10.2012 по 09.11.2012 Кременчуцькою ОДПІ проведено виїзну планову документальну перевірку ТОВ «МЖК Житлобуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт № 5096/22-209/32275458 від 30.11.2012.

Перевіркою виявлені порушення :

пункту 1.31 статті 1, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 137.10 статті 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 3 414 406 грн;

пунктів 1.4, 1.6, 1.18 статті 1, пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 3 086 874 грн

та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року на суму 2500,00 грн;

абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено неподання відомостей податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку.

На підставі акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ прийняті податкові повідомлення - рішення

№ /2162 від 20.12.2012 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 814 228 грн основного платежу та 703 557 грн штрафних (фінансових) санкцій,

№ /2160 від 20.12.2012 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 058 599 грн основного платежу та 764 650 грн штрафних фінансових санкцій,

№ /2161 від 20.12.2012 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 257 631 грн основного платежу та 127 076 грн штрафних (фінансових) санкцій,

№ /2159 від 20.12.2012 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 335 790 грн основного платежу та 15 267 грн штрафних (фінансових) санкцій,

№ /2158 від 20.12.2012 про збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1020 грн штрафних (фінансових) санкцій,

№ /259 від 20.12.2012 про зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Державної податкової служби від 01.03.2013 № 500/10/10.2-07 про результати розгляду скарги (т. 1, а.с. 168-175) скасовано податкове повідомлення - рішення № /2162 від 20.12.2012 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 465 523,75 грн, у тому числі основний платіж - 374 419 грн та штрафні (фінансові) санкції - 91 104,75 грн. На підставі цього рішення 11.03.2013 Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення № /487 (т.2, а.с.42). Внаслідок зазначеного оскаржуване податкове повідомлення-рішення № /2162 від 20.12.2012 є відкликаним з огляду на приписи підпункту 60.1.3 пункту 60.1, пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України.

Підставою для збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 2 814 228 грн та грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 058 599 грн та, відповідно, застосування штрафних санкцій стали господарські операції ТОВ «МЖК Житлобуд» з будівництва житлового будинку № 37 (друга черга) квартал № 278 у місті Кременчуці та передачі квартир новим власникам - довірителям.

18.02.2008 між ТОВ «МЖК Житлобуд» (забудовник) та ВАТ «Кредитпромбанк» (управитель) укладено генеральний договір на забудову № ФБ08.0102/08 (надалі - генеральний договір), відповідно до умов якого управитель замовляє забудовнику будівництво об'єктів будівництва, введення їх в експлуатацію та передачу довірителям (установники управління майном - фізична або юридична особа, яка передала кошти в управління управителю на підставі договору про участь у фонді з метою отримання у власність закріпленого за нею об'єкта інвестування) у власність об'єктів інвестування, що є у складі об'єктів будівництва (т. 4, а.с. 196).

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 18.02.2008 про визначення об'єкта будівництва (додаток 1 до вказаного генерального договору) ця додаткова угода обумовлює умови будівництва і фінансування конкретного об'єкта будівництва 2-ї черги 9-ти поверхового житлового будинку, що розміщений за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, квартал 278, буд. 37 (ІІ - черга) [т.4, а.с. 207].

Відповідно до додатку 1 від 18.02.2008 до додаткової угоди всього об'єктів інвестування житлового призначення, що надаються до розміщення, - 56 штук (квартири) та об'єктів інвестування соціально-побутового призначення - 5 штук (офісні приміщення) [т.4, а.с. 210].

У додатку 3 від 18.02.2008 до вказаної додаткової угоди № 1 встановлено графік фінансування об'єкта будівництва в наступному розмірі: загальний розмір фінансування в 2008 році - 16 259 449 тис. грн. (т.4, а.с. 212); у договорі про внесення змін № 4 від 22.12.2008 до генерального договору зазначено, що у зв'язку з перенесенням строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію та зміною графіку виконання будівельних робіт сторони домовилися внести зміни до додатку 3 до додаткової угоди № 1 та викласти графік фінансування об'єкта будівництва у такій редакції: загальний розмір фінансування у 2008 році - 14 746 627,67 грн, загальний розмір фінансування у 2009 році - 1 512 821,33 грн (т.4, а.с.221).

Відповідно до договору про внесення змін № 1 від 18.07.2008 до генерального договору основні характеристики об'єкта будівництва, зокрема такі: кількість поверхів - 9, кількість квартир - 64, загальна площа офісних приміщень - 574,40 кв.м. (т. 4, а.с. 214).

18.02.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «МЖК Житлобуд» (позичальник) укладено кредитний договір № 04/05/08-КЛТ, предметом якого є надання банком у майбутньому кредитів у межах загальної суми 7 500 000,00 грн. Відповідно до пункту 2.2 цього договору кредити надаються для будівництва 2-ї черги цегляного 9-ти поверхового житлового будинку з офісними приміщеннями за адресою: м. Кременчук, квартал 278, буд. 37 (т.6, а.с. 55).

18.02.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» (новий кредитор) та ТОВ «МЖК Житлобуд» (первісний кредитор) укладено договір на відступлення майнових прав № ВП 08.0102/08 (надалі - договір на відступлення майнових прав), згідно з умовами якого з метою забезпечення своїх зобов'язань перед новим кредитором за генеральним договором та додатків до нього первісний кредитор відступає на користь нового кредитора майнові права на об'єкт незавершеного будівництва (надалі - об'єкт будівництва), що будується первісним кредитором, як забудовником, з метою продажу іншим особам.

Відповідно до пункту 11 даного договору на відступлення майнових прав майнові права на об'єкт будівництва переходять до нового кредитора при настанні таких відкладальних умов, при чому, як кожної окремо, так і в їх сукупності: у випадку зміни основних технічних характеристик об'єкта будівництва без письмового погодження з новим кредитором; у випадку погіршення споживчих властивостей об'єкта будівництва та його складових частин (у т.ч. квартир, приміщень соціально-побутового призначення, вбудованих у житловий будинок або окремо розташованих нежитлових приміщень тощо) за умови непогодження змін споживчих властивостей з новим кредитором та довірителями ФФБ (Фонд фінансування будівництва), що уклали договори про участь у ФФБ; у випадку зростання вартості будівництва більш ніж на 20 відсотків понад його кошторисну вартість без письмового погодження з новим кредитором; у випадку збільшення строків будівництва більш ніж на 90 календарних днів (т.4, а.с.229).

Згідно з договором № 2 від 22.12.2008 про внесення змін до договору на відступлення майнових прав опис об'єкта будівництва наступний: кількість поверхів - 9, кількість квартир - 64 (т.4, а.с. 234).

25.08.2009 між сторонами генерального договору укладено договір про внесення змін № 6 до генерального договору, зі змісту якого вбачається, що у зв'язку з вилученням забудовником з переліку об'єктів інвестування, що надаються до розміщення відповідних квартир, сторони досягли згоди внести зміни стосовно об'єкта інвестування житлового призначення: усього об'єктів інвестування житлового призначення - 32 штук та соціально-побутового призначення - 5 штук (т.6, а.с. 52).

25.08.2009 та 01.09.2009 між ТОВ «МЖК Житлобуд» (первинний власник) та Державною іпотечною установою (новий власник) укладені договори відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, відповідно до пункту 1.1 яких первинний власник зобов'язується передати у власність нового власника, а новий власник зобов'язується прийняти майнові права, що належать первинному власнику, на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якого визначаються у відповідних додатках до цих договір, та сплатити грошову суму, визначену пунктом 5 цих договір. Так, у пункті 5.1 договору від 25.08.2009 вказана сума - 10 143 000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 1 690 500,00 грн; у договорі від 01.09.2009 - 828 480,00 грн, у т.ч ПДВ - 138 080,00 грн (т. 3, а.с. 34-44).

У пункті 5.2 цих договорів зазначено, що не пізніше трьох робочих днів з дня набрання чинності пунктом 1.1 цих договорів та виконання умов договорів, новий власник зобов'язаний сплатити первинному власнику за відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, а первинний власник зобов'язаний прийняти грошову суму в розмірі вартості майнових прав, зазначеної у пункті 5.1 цих договорів, що становить 7 100 100,00 грн за договором від 25.08.2009 та 579 936,00 грн за договором від 01.09.2009; інші 30 % вартості майнових прав, зазначеної у пункті 5.1 цих договорів, становить 3 042 900,00 за договором від 25.08.2009 та 248 544,00 грн за договором від 01.09.2009.

Суд також встановив, що на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради від 11.12.2009 № 897 затверджено акт розподілу квартир у житловому будинку № 37 (друга черга) кварталу № 278 у місті Кременчуці. Актом готовності об'єкта до експлуатації від 17.11.2009 № 988 встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані у період з червня 2008 року по листопад 2009 року; інвестиційна вартість за затвердженою проектною документацією складає 15 959,449 тис. грн, у тому числі витрати, пов'язані з будівельно-монтажними роботами - 11 452,606 тис. грн; багатоквартирний житловий будинок № 37 мікрорайон № 278 в м. Кременчук (ІІ черга) готовий до експлуатації. На підставі вказаного акта інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Полтавській області видано свідоцтво від 17.11.2009 № про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (т. 3, а.с. 4-7). Відповідно до вказаного рішення виконкому Кременчуцької міської ради ТОВ «МЖК «Житлобуд» передавались у власність житлові приміщення (квартири), розташовані за адресою: м. Кременчук, квартал 278, будинок № 37. 21.11.2012 від Комунального господарства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» отримано технічні характеристики квартир, відповідно до яких встановлена їх інвентаризаційна вартість, також з'ясовано період фактичного переходу права власності на житло (дата визначена свідоцтвом про право власності). Документами, які засвідчують передачу квартири власнику, є акти приймання-передачі, підписані обома сторонами.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 18.09.91 № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Операції компанії із залучення грошових коштів фізичних і юридичних осіб з метою подальшого фінансування будівництва житла для таких осіб мають ознаки діяльності з управління активами, визначення якої наведено в Законі України «Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)» від 15.03.2001 № 2299-111, який діяв до 01.01.2014.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)» пайовий інвестиційний фонд - це активи, що належать інвесторам на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються останньою окремо від результатів її господарської діяльності. Пайовий інвестиційний фонд не є юридичною особою.

Діяльність з управління цінними паперами - професійна діяльність учасника фондового ринку - компанії з управління активами, що провадиться нею за винагороду від власного імені або на підставі відповідного договору про управління активами, які належать інституційним інвесторам на праві власності (стаття 4 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» від 30.10.1996 № 448/96-ВР).

У статті 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 № 978-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду (Правила ФФБ, Правила ФОН) та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів будівництва на умовах договору.

Договір між забудовником та управителем ФФБ (фонду фінансування будівництва) має обов'язково містити зобов'язання забудовника після закінчення будівництва передати об'єкти інвестування у власність довірителям ФФБ на умовах цього Закону та Правил ФФБ.

В договорі має бути передбачене зобов'язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов'язань перед управителем.

У разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об'єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв'язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов'язань за договором, визначені цим Законом.

Забудовник зобов'язаний на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, чи на інші предмети іпотеки управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачене договором (частини 2, 3 статті 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі виявлення управителем визначеного договором ризику порушення забудовником умов договору договір уступки заставленого майнового права набирає чинності і забудовник повинен передати управителю фонду майно та майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» після введення об'єкта будівництва в експлуатацію забудовник письмово повідомляє про це управителя та надає дані щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування, отримані від органів, що здійснюють реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На підставі даних щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування довіритель за поточною ціною вимірної одиниці об'єкта інвестування здійснює остаточні розрахунки з управителем ФФБ та отримує в управителя ФФБ в обмін на свідоцтво про участь у ФФБ довідку за встановленою формою. Ця довідка є документом, що підтверджує право довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об'єкта інвестування.

У довідці про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування обов'язково мають бути зазначені такі дані, визначені Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Отриману від управителя ФФБ довідку про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування довіритель надає забудовнику для подальшого оформлення права власності на закріплений за ним об'єкт інвестування.

Для оформлення правовстановлюючих документів забудовник та довіритель підписують складений забудовником акт прийняття-передачі об'єкта інвестування.

Оформлення права власності на житло здійснюється забудовником своїми силами та за свій рахунок. Органи місцевого самоврядування оформлюють право власності довірителя на об'єкт інвестування на підставі довідки про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування, при цьому органи місцевого самоврядування не мають права вимагати будь-яких інших документів щодо участі довірителя у ФФБ.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням термінів у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерським обліком є процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства (частина 3 цього Закону).

Стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності до яких відносяться, зокрема повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Валовим доходом є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (пункт 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, який діяв до 01.01.2013).

Відповідно до пункту 1.31 статті 1 вказаного Закону продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Перевіркою не встановлено відображення у податковому обліку ТОВ «МЖК Житлобуд» операцій з поставки житла у період передачі права власності на об'єкти інвестування.

У підпункті 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначено, що не включаються до складу валового доходу: кошти спільного інвестування, а саме кошти, залучені від інвесторів інститутів спільного інвестування (ІСІ), доходи від здійснення операцій з активами ІСІ та доходи, нараховані за активами ІСІ, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від здійснення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

З метою оподаткування доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу (підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону).

Положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками (підпункт 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Податковий орган має право застосувати звичайні ціни для визначення бази оподаткування у випадках, передбачених законом, незалежно від виду господарської операції, що здійснюється платником цього податку, або податкового статусу іншої сторони такої операції (підпункт 1.20.10 пункту 1.20 статті 1 цього Закону).

Відповідно до підпункту1.20.51 пункту 1.20 статті 1 вказаного Закону, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442, відповідно до статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та статті 19 Закону України «Про оцінку земель», затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна». Згідно з пунктом 2 цього Стандарту об'єктом оцінки є нерухоме майно, яке підлягає оцінці відповідно до умов договору на проведення оцінки майна або за інших підстав, визначених законодавством.

При цьому, Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 № 127 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773, встановлено порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних), обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів, установлення вартості об'єктів.

Матеріали технічної інвентаризації є майном бюро технічної інвентаризації та слугують підставою для надання інформації згідно з чинним законодавством (пункт 1.5 вказаної Інструкції у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, до складу валового доходу ТОВ «МЖК Житлобуд» зайво включено суму 321 422,00 грн, у т.ч. за ІІІ квартал 2009 року - 4 607,00 грн, за І квартал 2010 року - 36 875,00 грн, за ІІ квартал 2010 року - 36 386,00 грн, за ІІІ квартал 2010 року - 243 556,00 грн.

З урахуванням викладеного, за перевірений період ТОВ «МЖК Житлобуд» занижено доходи від продажу об'єктів інвестування на 12 515 862,00 грн та завищено доходи на суму отриманих коштів інвестування в сумі 321 422,00 грн, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 3 414 406,00 грн.

Пунктом 5.1.20 пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, який діяв до 01.01.2011, звільняються від оподаткування операції з поставки житла (об'єктів житлового фонду), крім їх першої поставки.

Для цілей цього підпункту під першою поставкою житла (об'єкта житлового фонду) розуміється, зокрема перше передання готового новозбудованого житла (об'єкта житлового фонду) у власність покупця або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника.

Отже, операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло (об'єкт житлового фонду) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів підприємства забудовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій.

У випадку коли будівництво житла здійснюється забудовником за рахунок залучених ФФБ коштів, податкові зобов'язання у забудовника виникають: за операціями з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло (об'єкт житлового фонду) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва (чи за рахунок власних коштів підприємства забудовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій) у періоді передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло. Операції по перерахуванню коштів, залучених ФФБ, забудовнику не змінюють податкового кредиту ФФБ та податкових зобов'язань забудовника.

Як вже зазначалося, перевіркою не встановлено відображення у податковому обліку ТОВ «МЖК Житлобуд» операцій з поставки житла у період передачі права власності на готове новозбудоване житло.

База оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни. У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами (пункт 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 вказаного Закону поставкою товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

За визначенням, наведеним у пункті 1.6 статті 1 цього ж Закону, податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

У разі поставки товарів (робіт, послуг), зокрема пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни (пункт 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість»).

У пункті 1.18 статті 1 указаного Закону передбачено, що звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

З урахуванням викладеного, у порушення вимог пунктів 1.4, 1.6, 1.18 статті 1, пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем неправомірно занижено показники у рядку 01 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів», тобто не враховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість від реалізації об'єктів інвестування за звичайними цінами, у загальній сумі 2 876 172,00 грн.

У бухгалтерській довідці ТОВ «МЖК Житлобуд» зазначено, що фондом фінансування будівництва було залучено кошти лише для 21 квартири та 5 офісних приміщень, тоді як 32 квартири будинку № 37, квартал 278, м. Кременчук були реалізовані Державній іпотечній установі. При цьому, за отримані кошти від реалізації Державній іпотечній установі 32 квартир ІІ черги будівництва будинку 34 в місті Кременчуці Полтавської області, квартал 278 позивачем не були сплачені податки та вказані суми не задекларовані до сплати, оскільки відповідні податкові зобов'язання були виконані ТОВ «МЖК Житлобуд» в період 2008 - перша половина 2009 року (т. 6, а.с. 49-50).

Отже, позивач підтверджує про несплату податків з отриманих від Державної іпотечної установи грошових коштів за договорами відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 та від 01.09.2009 та їх недекларування.

Щодо твердження позивача про виконання ним відповідних податкових зобов'язань у період 2008 - перша половина 2009 року суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу ТОВ «МЖК Житлобуд» від 19.11.2012 № 261 створено комісію щодо здійснення відбору документів товариства про виділення для знищення; доручено комісії здійснити відбір документів товариства і виділити на знищення документи попередніх років, строк зберігання яких минув, та документи, які втратили практичне значення, по яким завершені перевірки фінансовими та державними податковими органами з питань дотримання вимог чинного законодавства.

28.11.2012 відповідною комісією складені акти № 1 та № 2 про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню, серед яких банківські документи, касові документи, авансові звіти, первинні документи з обліку ТМЦ, акти виконаних робіт, договори, угоди на придбання та продаж, акти приймання-передачі квартир, податкові накладні отримані та видані, статистична звітність, журнали-ордери, обігово-сальдові відомості, матеріальні звіти, акти звірки взаєморозрахунків, подорожні листи вантажного та легкового автомобіля за липень-грудень 2006 року, 2007 рік, 2008 рік, січень-червень 2009 року; указані документи разом знищення шляхом спалення (т. 6, а.с. 36-41).

В акті від 18.11.2009 № 3587/23-210/32275458 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «МЖК Житлобуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2006 по 30.06.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 по 30.06.2009 вказано, що у перевіряємому періоді ТОВ «МЖК Житлобуд» включено до складу валового доходу грошові кошти, що не повинні були включатися до складу валового доходу, на загальну суму 11 452 606,00 грн, з них: у 2008 році 10 851 184,00 грн, у І півріччі 2009 року 601 422,00 грн. Указане завищення валових доходів ТОВ «МЖК Житлобуд» пояснює включенням відповідних сум за першою подією, що настала раніше - здійснення оплати (передоплати) за роботи (товари, послуги).

Спеціальним Законом з питань оподаткування, який встановлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), який діяв до 01.01.2011, був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III. У підпункті 15.3.1 пункту 15.3 цього Закону передбачено, що заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У пункті 43.3 статті 43 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, також визначено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства «Порядок виправлення самостійно виявлених помилок», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003 № 143 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2003 за № 271/7592 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо платником самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, то відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181 (з урахуванням строків давності) такий платник має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податку має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були виявлені.

Платник податку, який до початку його перевірки податковим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф, нарахований відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону № 2181. Уточнюючий розрахунок, який відображає виправлені показники, складається за формою, що додається до цього Порядку; або відобразити суму такої недоплати у складі декларації, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу, нарахованого відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону № 2181, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з податку. При цьому виправлення помилок здійснюється шляхом відображення сум раніше занижених (завищених) показників декларацій (валових доходів, витрат та амортизаційних відрахувань) у складі валового доходу (рядок 02.2) та валових витрат (рядок 05.2) того податкового періоду, за який подається звітна декларація.

Відповідно до пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

З огляду на наявні у справі декларації, відсутні уточнюючи розрахунки, передбачені законодавством, щодо спірних сум. Отже, відсутні відомості про те, що позивач скористався своїм правом щодо перенесення від'ємного значення валового доходу в наступні періоди.

Також у матеріалах справи відсутні докази (та представником позивача у судовому засіданні не заперечувалось) звернення позивача до податкового органу щодо повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами.

Таким чином, твердження позивача про виконання позивачем податкових зобов'язань (несплата податків з отриманих від Державної іпотечної установи грошових коштів за договорами відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 та від 01.09.2009 та їх недекларування) у період 2008 - перша половина 2009 року є необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами у розумінні статті 70 КАС України.

Відтак, суд дійшов висновку про підтвердження порушення ТОВ «МЖК Житлобуд» пункту 1.31 статті 1, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено доходи від продажу об'єктів інвестування на 12 515 862,00 грн та завищено доходи на суму отриманих коштів інвестування в сумі 321 422,00 грн, що в свою чергу призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 3 414 406,00 грн; а також пунктів 1.4, 1.6, 1.18 статті 1, пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого позивачем не враховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість від реалізації об'єктів інвестування за звичайними цінами, у загальній сумі 2 439 809,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за актом перевірки від 30.11.2012 № 5096/22-209/32275458 також встановлено, що позивач мав взаємовідносини з підприємствами - постачальниками товарів (робіт, послуг): ПП «Корсар Оіл», ПП «Нафтобуд 2020», ТОВ «Інтекссервіс-2011», ТОВ «Монолітбудкомплект», ПП «Таір-1», ТОВ «Кривлінкварц», фактичне постачання яких не підтверджено за результатами проведених перевірок цих суб'єктів господарювання та визнано правочини, що були ними укладені, нікчемними.

Так, відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»). Суд зазначає, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно із підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 цього ж Закону підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 указаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виданою на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що спірні господарські операції позивача з ПП «Таір-1», ТОВ «Інтекссервіс-2011», ТОВ «Кривлінкварц», ПП «Корсар Оіл», ПП «Нафтобуд-2020», ТОВ «Монолітбудкомплект» з придбання товарів для будівництва підтверджені необхідними первинними бухгалтерським документами, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: договорами, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками - фактурами, накладними на внутрішнє переміщення, подорожніми листами, свідоцтвами про реєстрацію власних транспортних засобів та договором оренди орендованого транспортного засобу.

На підтвердження факту використання придбаного цементу, цегли, щебеню, вікон та інших будівельних матеріалів позивачем надано декларацію про початок будівельних робіт від 26.10.2011 на об'єкті дев'ятиповерховий багатоквартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями в мікрорайоні № 15 - А на розі вул. Добровольського та вул. Радянської в м. Комсомольськ (т. 5, а.с. 196 - 198), акти здачі - прийняття виконаних робіт щодо будівництва зазначеного об'єкта, таблиці розрахунку вартості виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 цього Кодексу).

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких судових рішень з приводу визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, або встановлених судовими рішеннями наявності нікчемності правочинів, з застосуванням відповідних правових наслідків, положень статей 207 та 208, 250 Господарського кодексу України, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, які б вказували на такі правочини, як на недійсні або вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок, та надавали б право податковому органу приймати відповідне рішення, відсутні.

Вказані первинні документи підписані сторонами без застережень та містять необхідні для цілей оподаткування відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а тому підтверджують факт виконання спірних операцій.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Отже, позивачем надані всі документи на підтвердження реальності укладених договорів та документи на підтвердження використання товару у своїй господарській діяльності.

З урахуванням викладеного, висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на 257 631,00 грн та заниження податку на прибуток підприємств в розмірі 335 790,00 грн є неправомірним, оскаржувані податкові повідомлення - рішення № /2161, № /2159 та № /259 від 20.12.2012 є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про залишення позовної заяви в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № /2158 від 20.12.2012 без розгляду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, частково довів суду правомірність своїх рішень, що є підставою для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 155, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № /2161, № /2159 та № /259 від 20.12.2012.

Позовну заяву в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № /2158 від 20.12.2012 залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» витрати зі сплати судового збору в розмірі 209,60 грн (двісті дев'ять гривень шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна