Справа № 818/1826/15
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р. Справа № 818/1826/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,

представника відповідача - Левицької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління державної міграційної служби у Сумській області № 59 від 26 березня 2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відмова відповідача в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є незаконною, оскільки Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області не було досліджено інформацію по країні походження позивача, перевірка відомостей, викладених у заяві-анкеті здійснена формально, не належним чином.

Позивач зазначив, що був вимушений залишити територію країни свого походження - Сомалі та шукати захист в Україні з огляду на об'єктивні обставини, які викликали в нього обґрунтовані побоювання за своє життя та здоров'я. Позивач побоюється загрози загальнопоширеного насильства в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.

Крім того, позивач зазначив, що в ПАР, де його було визнано біженцем, він зазнав дискримінації та переслідування через належність до соціальної групи - етнічної меншини громадян Сомалі на території ПАР.

У судове засідання позивач не прибув, 15.06.2015 подав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглядати справу без його участі (а.с. 26).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу.

У письмовому запереченні на адміністративний позов відповідач зазначив, що позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки до прибуття в Україну ОСОБА_2 був визнаним біженцем в іншій країні, а саме в Південно- Африканській Республіці, що відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» унеможливлює отримати повторно відповідний статус.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2, громадянин Сомалі, ІНФОРМАЦІЯ_1, 21.02.2015 незаконно перетнув державний кордон України на напрямку н.п. Колотилівка (РФ) - н.п. Покровка (Україна) та був затриманий представниками відділу прикордонної служби «Краснопілля» Державної прикордонної служби України.

04.03.2015 позивач звернувся до посадової особи Державної прикордонної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку 05.03.2015 передано до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області.

У заяві позивач вказав, що має намір бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки він залишив Сомалі через громадянську війну, в якій загинули його батько та сестра, а військові терористичних угрупувань примушували його стати солдатом. Через побоювання за своє життя, заявник втік до Південно-Африканської Республіки, але був вимушений залишити цю країну через переслідування з боку місцевих озброєних бандитів (а.с. 32).

Наказом начальника УДМС України в Сумській області від 05.03.2015 № 40 вищевказану заяву прийнято до розгляду (а.с. 34).

Як встановлено з протоколу співбесіди від 19.03.2015 з особової справи 2015 SM 0015 (а.с. 36-40), заявник пояснив, що під час його проживання у м. Преторія (селище Мамелоді), озброєні люди неодноразово вривалися в магазини власниками яких були сомалійці, грабували їх та вбивали людей. Після того, як на магазин, в якому заявник працював, напали місцеві бандити і його поранили в плече він вирішив виїхати з Південно-Африканської Республіки та через деякий час звернувся до посольства Російської Федерації для отримання візи. З Преторії заявник автомобільним транспортом доїхав до Йоханнесбурга, а потім повітряним транспортом за маршрутом Йоханнесбург (ПАР) - Дубай (ОАЕ) - Москва (РФ) 26.01.2015р. легально в'їхав на територію Російської Федерації.

До міграційної служби Російської Федерації із заявою про надання статусу біженця, за твердженнями заявника, він не звертався, через те, що в Росії існує расова дискримінація.

Заявник повідомив, що сомалієць, який проживає в м. Києві, організував його незаконний переїзд на територію України. За твердженнями заявника, метою його переїзду до України було бажання потрапити до м. Києва та отримати статус біженця, так як вважає, що в Україні немає расової дискримінації.

За повідомленням заявника він знав, що буде здійснювати незаконний перетин українського державного кордону.

Під час співбесіди з заявником з'ясовано, що він у 2009 році отримав статус біженця в Південно-Африканській Республіці.

Отримання позивачем статусу біженця в Південно-Африканській Республіці підтверджується наявністю проїзного документа біженця НОМЕР_1, виданого 03.12.2013 року відділом внутрішніх справ Південно-Африканської Республіки на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 45).

Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області складено висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Сомалі ОСОБА_2 (а.с. 41-42).

Наказом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 26.03.2015 № 59 позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до пп. 5 п. 1 ст. 6 та п. 4 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" у зв'язку із наявністю у позивача статусу біженця у ПАР (а.с. 43).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 4, 6, 7 статті 8 Закону рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону встановлено:

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час судового розгляду з'ясовано та підтверджено матеріалами справи, що позивач у 2009 році отримав статус біженця в Південно-Африканській Республіці.

Таким чином, стосовно позивача існує умова, за якої особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідає вимогам чинного законодавства, а саме підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_2 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Є.Д. Кравченко

З оригіналом згідно

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст постанови складений та підписаний 22.06.2015.