Справа № П/811/1019/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Справа № П/811/1019/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради

до відповідача - Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про скасування рішення та вимоги.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулось Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради (далі - позивач) з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач) в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.39-42), просить:

- скасувати рішення від 20 березня 2015 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, видане Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- скасувати вимогу від 20 березня 2015 року за №Ю- про сплату боргу (недоїмки), видану Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2015 року № видане Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2015 року № видане Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приписи Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" увільняють роботодавців від обов'язку нараховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок із сум компенсації заробітної плати, виплаченої працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період. Проте відповідач, необґрунтовано посилаючись на відсутність у Державному бюджеті коштів на такі виплати та неврегулювання порядку компенсації Кабінетом Міністрів України, вищезазначеними рішеннями протиправно донарахував позивачеві грошові зобов'язання на суми коштів, виплачених мобілізованому працівникові Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради.

Представник відповідача скористався своїм правом на надання письмових заперечень проти позову та наголосив на правомірності спірних рішень, оскільки позивачем за власний рахунок було здійснено виплату мобілізованому працівникові середнього заробітку, тоді як здійснювати такі виплати зобов'язалась Держава коштами Державного бюджету України. Отже, вважає відповідач, відповідні виплати є компенсаційними для працівника, а не для підприємства, що в свою чергу, виключає застосування у спірних правовідносинах названих позивачем законодавчих положень та не звільняє позивача від обов'язку нараховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок (а.с.48-50).

У судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.

На підставі ухвали суду від 04 червня 2015 року подальший розгляд і вирішення справи судом здійснено у порядку письмового провадження.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін та надалі розглянувши вказану адміністративну справу у порядку письмового провадження, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Наказом Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради від 06 лютого 2012 року № 1-К «Про прийняття на роботу», ОСОБА_1 прийнятий на посаду юриста спецбюджетного відділу з 06 лютого 2012 року (а.с.58).

У зв'язку з призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, начальником управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради було видано накази про звільнення від роботи ОСОБА_1 на весь період проходження зборів військовозобов'язаних, зі збереженням місця роботи, займаної посади та середньої заробітної плати на період з 19 березня 2014 року по 14 березня 2015 року (а.с.60-68).

Після звільнення з військової служби у запас у зв'язку з демобілізацією, відповідно до Наказу від 16 березня 2015 року ОСОБА_1 приступив до роботи (а.с. 69).

Загалом, як вбачається з довідки, від 19 березня 2015 року, ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період з 19 березня 2014 року по 14 березня 2015 року (а.с. 68).

При цьому, у межах перевіреного відповідачем періоду (з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року) позивач нарахував та виплатив ОСОБА_1 кошти в сумі 41265,11 грн, з яких не нараховував та на сплачував податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору (а.с. 20, 94-97).

Натомість посадовими особами Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області за результатами документальна позапланової перевірки позивача було складено Акт від 19 березня 2015 року №8/11-23-17-03/37623993, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем: пп.164.21., п.164.2 статті 164, п.177.8 статті 177 Податкового кодексу України в частині не нарахування та не утримання податку на доходи фізичних осіб в сумі 3356,20 грн.; пп.168.1.2 п.168.1 статті 168, пп.54.3.5 п.54.3 статті 54, пп.129.1.3 п.129.1 статті 129 Податкового кодексу України, що призвело до нарахування пені у сумі 54,51 грн.; статті 51, п.70.16 статті 70, пп."б" п.176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині недостовірного відображення ознак доходу платника податку у податковому розрахунку форми 1-ДФ; пп.1.4 статті 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України щодо ненарахування та неутримання військового збору; пп.168.1.2 п.168.1 статті 168, пп.54.3.5,п.54.3 статті 54 ,пп.129.1.3 п.129.1 статті 129 Податкового кодексу України в частині нарахування пені у сумі 4,60 грн.; частини 1 статті 4, пункту 1 частини 1 статті 7, пункту 3 статті 4, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в частині ненарахування єдиного соціального внеску у розмірі 36,3% та 3,6% (а.с.12-19).

На підставі висновків вказаного Акта перевірки Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області було винесено, зокрема (а.с.21, 23, 43, 45):

- рішення від 20 березня 2015 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 4682,90 грн.;

- вимогу від 20 березня 2015 року за №Ю- про сплату боргу (недоїмки) у сумі 9365,80 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2015 року №, яким позивачеві донараховано податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6038,25 грн. (за основним платежем - 3356,20 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 2682,05 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2015 року №, яким Управлінню власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради донараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату військового збору за у сумі 153,76 грн. (Принагідно суд зазначає, що основну суму грошового зобов'язання з військового збору позивач сплатив добровільно).

Оскаржені позивачем рішення податкового органу ґрунтуються на висновках Акту перевірки про те, що протягом квітня - грудня 2014 року сума заробітної плати, яка була нарахована мобілізованому працівникові позивача ОСОБА_1, не відображалася Управлінням власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради у звітності як дохід такого працівника та, відповідно, не оподатковувалася податком на доходи фізичних осіб, військовим збором, а також на неї не нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач зазначає натомість, що законом звільняються від таких нарахувань компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У свою чергу, відповідач наголошує, що на час виникнення спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не було визначено порядку відшкодування компенсаційних виплат із бюджету в межах середнього заробітку мобілізованих працівників, а відповідні суми компенсацій не були передбачені Законом України „Про Державний бюджет України на 2014 рік".

З матеріалів справи та з пояснень, наданих представниками сторін у судовому засіданні, вбачається, що спір між сторонами точиться щодо того, чи повинен позивач утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок внаслідок нарахування та виплати за рахунок підприємства середнього заробітку працівникові, який призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Надаючи у зазначеному контексті правову оцінку спірним рішенням податкового органу, суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадянам України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, гарантується збереження місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не було унормовано порядку здійснення таких компенсаційних виплат. Натомість такий порядок визначено лише 04 березня 2015 року Постановою Кабінету Міністрів України № 105.

Разом з тим, підпунктом «и» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника, що є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військового збору, виключено, зокрема, суми грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв'язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Так само, частина сьома статті 7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачає, що не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вищезазначені норми Податкового кодексу України та Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не деталізують, в якому порядку, в які строки і кому саме (роботодавцю чи працівнику) компенсується з бюджету середній заробіток мобілізованих працівників, а також не містять застережень для їх прямого застосування. Відтак, виплати мобілізованим працівникам могли здійснюватись роботодавцями з подальшою компенсацією відповідних витрат за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на підставі підпункту «и» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, частини сьомої статті 7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", роботодавець звільняється від обов'язку нарахування та сплати єдиного внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору з середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, незалежно від джерела виплати таких коштів.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно- правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких умов суд критично оцінює позицію представника відповідача про те, що відсутність на час виникнення спірних правовідносин визначеного Кабінетом Міністрів України порядку виплати компенсацій середнього заробітку мобілізованим працівникам з Державного бюджету України та передбачення відповідних коштів у Державному бюджеті України є підставою для покладення на роботодавця обов'язку з нарахування і сплати єдиного внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору із сум середнього заробітку, нарахованого та виплаченого мобілізованим працівникам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірними рішеннями податкового органу позивачеві безпідставно донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, застосовано штрафні санкції за своєчасно не нарахований єдиний внесок та військовий збір, а також протиправно визначено до сплати суму недоїмки зі сплати єдиного внеску. Відтак, позовні вимоги Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем документально підтверджена сплата судового збору в розмірі 182,70 грн. (а.с.25,31), а тому зазначена сума підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 06 квітня 2015 року №, яким Управлінню власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради донараховано податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6038,25 грн. (за основним платежем - 3356,20 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 2682,05 грн..

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 06 квітня 2015 року №, яким Управлінню власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату військового збору в сумі 153,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 20 березня 2015 року за №, яким до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради застосовано штрафні санкції за своєчасно не нарахований єдиний внесок на суму 4682,90 грн..

Визнати протиправною та скасувати вимогу Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 20 березня 2015 року за №Ю- про сплату боргу (недоїмки) у сумі 9365,80 грн.

Присудити Управлінню власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради судовий збір у розмірі 182,70 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук