Справа № 2а-11798/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. м. Київ К/800/54404/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

від третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2014 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року

у справі №2а-11798/11/127

за позовом ОСОБА_6

до виконавчого комітету Вінницької міської ради,

третя особа: ОСОБА_5,

про скасування рішення та державного акту на право власності на земельну

ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, яким просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.01.2000 року №45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» в частині передачі ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 592 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку; визнати протиправним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий Вінницькою міською радою 06.12.2000 року на підставі вищезазначеного рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2014 року у справі №2а-11798/11/127, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності позовних вимог, оскільки ОСОБА_7 здійснивши приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Вінниця в цілому, позбавив позивача права на приватизацію належної останньому частини землі в порядку спадкування за законом. ОСОБА_6 фактично був позбавлений можливості належно користуватись своїм майном, тому рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.01.2000 року №45 та державний акт на право приватної власності на землю підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_5 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм статей 2, 3, 6, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 3, 9, 17 120, 378 Земельного кодексу України, просить скасувати судові рішення, постановити ухвалу про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 27.01.2000 року №45, в іншій частині закрити провадження у справі.

На адресу Вищого адміністративного суду України від виконавчого комітету Вінницької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для перегляду судових рішень, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника третьої особи, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.12.1995 року ОСОБА_7 складено заповіт, яким він заповідав по 1/2 частині будинку АДРЕСА_2: онуку від сина ОСОБА_6 та онуці від дочки ОСОБА_8 - ОСОБА_5

ОСОБА_7, знаючи, що позивач і його сестра - ОСОБА_8 є також спадкоємцями після смерті матері, не поставивши їх до відома, здійснив приватизацію всієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Вінниця, позбавивши цими діями позивача права на приватизацію належної йому частини землі.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.01.2000 року №45 ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 592кв.м., для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 отримав державний акт на право приватної власності ВН №1/2045 від 06.12.2000 року на земельну ділянку площею 0,0584 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Вінниця.

Тобто рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.01.2000 року №45 фактично виконано.

ОСОБА_6 звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, оскільки передача третій особі спірними рішеннями відповідача у постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку призведе до незаконного позбавлення його права на земельну ділянку.

Тобто в даних правовідносин судами встановлена наявність спору про цивільне право.

Вирішуючи спір в даній справі суди виходили з того, що позивач був позбавлений можливості належно користуватись своїм майном та можливості реалізувати своє право на приватизацію частини земельної ділянки.

Однак, судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що спір в даній справі не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 названого Кодексу (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В Кодексі адміністративного судочинства України вказано, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак, спір у даній справі наведеному визначенню не відповідає. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

На підставі викладеного, судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер. Отже, вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 17 лютого 2015року у справі № 21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та № 21-1042во10.

З огляду на викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що в даних правовідносинах має місце спір про цивільне право, дана справа повинна бути розглянута за правилами цивільного процесуального законодавства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі №2а-11798/11/127 - скасувати.

Провадження у справі №2а-11798/11/127 за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: