Справа № 826/19835/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2015 року письмове провадження № 826/19835/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк»

до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферова Є.Д.,

Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві,

треті особи: ОСОБА_2,

Товариство з обмеженою відповідальністю «РКК»

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферової Є.Д. від 31.07.2014 року № 14824889 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме виробничий корпус літ. «А», загальною площею 3863,5кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер земельної ділянки НОМЕР_2);

- скасувати реєстраційний запис від 31.07.2014 року внесений до реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферової Є.Д. від 31.07.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухома майно, а саме виробничий корпус літ. «А», загальною площею 3863,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер земельної ділянки НОМЕР_2);

- поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис № 709351 про право власності на нерухоме майно - виробничий корпус, літ. А, загальною площею 3863,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер земельної ділянки НОМЕР_2) за ТОВ «РКК» (, місце знаходження: 03151, м. Київ. пр. Повіторофлотський, 54).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії державного реєстратора є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Позивач вказує, що незважаючи на те, що для проведення реєстраційних дій не було жодної правової підстави 31.07.2014 року Відповідачем була проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно за третьою особою на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року № 826/1271/14.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 та 2 через канцелярію суду подав письмові заперечення у яких проти позову заперечує, зокрема зазначає, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, залишення без розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (статті 22,23,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», П. 16, 18,19, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868) Подання заяви юридичною особою про утримання від дій щодо проведення державної реєстрації права власності не є законною підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну орав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, залишення без розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Посилання у позовній заяві на, нібито, зареєстроване кримінальне провадження щодо неправомірних дій з боку службових осіб реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, також не відповідає дійсності, адже Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції Коцабюка P.M. від 17.12.2014 року кримінальне провадження -13 від 23.08.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Даним документом, підтверджується правомірність дій та прийнятого рішення державного реєстратора при розгляді заяви ОСОБА_2 про реєстрацію права власності

Більше того, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 року залишено в силі Постанову КААС від 18.06.2014 року, а тому доводи представника ПАТ «Фінанс банк» не відповідають дійсності.

Враховуючи зазначене просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи 1, під час розгляду справи повідомив, що ухвалою ВАСУ від 06.11.2014 року касаційну скаргу ПАТ «Фінанс Банк» залишено без задоволення. В зв'язку з цим дії державного реєстратора по внесенні запису до державного реєстру речових прав від 31.07.2014 року є правомірними, а позов безпідставним.

Представник третьої особи 2 у судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

23.04.2015 у судове засідання прибули не всі сторони, суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2008 року по справі № 2-11142, що набрало законної сили 23.12.2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на невиробничий корпус літ. «А», загальною площею 3863,5 кв.м., по АДРЕСА_1 як на окремий об'єкт нерухомості.

На підставі вказаного рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» провело державну реєстрацію 18.10.2010.

Таким чином, приміщення виробничого корпусу (літ. А), загальною площею 3863,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

13.03.2012 р. нотаріусом було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів ( аукціонів ) на ім'я ОСОБА_6 на майно, що складається з виробничого корпусу загальною площею 3863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

08.05.2012 р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вказаного виробничого корпусу.

У подальшому ОСОБА_7 передав це майно до статутного фонду ТОВ «РКК», у зв'язку з чим державним реєстратором товариству було видано відповідне свідоцтво про право власності.

31.05.2013 р. між ПАТ «Фінанс Банк» і ТОВ «РКК» було укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань боржника ОСОБА_8 за кредитним договором від 31.05.2013 р. № 1305-Ф та передано в іпотеку виробничий корпус загальною площею 3863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2013 року, визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 30.03.2012 р., яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на виробничий корпус загальною площею 3863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року по справі №761/5858/13-ц , від ТОВ «РКК» на користь ОСОБА_2 було витребувано майно, що складається з виробничого корпусу загальною площею 3863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 є власником виробничого корпусу літ. "А", загальною площею 3863,5 кв. м. по АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2008 року по справі №2-11142. Судами також встановлено, що невстановлені особи підробили акт прилюдних торгів нерухомого майна від 26.12.2011 року, проведених ТОВ «Нива В.Ш.» за результатом яких нежитлове приміщення, розташоване за адресою: по АДРЕСА_1, було реалізовано невстановленій особі, яка використовувала підроблений паспорт громадянина України ОСОБА_10 Після цього, невстановлена особа, яка використовувала підроблений паспорт громадянина України ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 08.05.2012 року продали нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 невстановленій особі, яка використовувала підроблений паспорт громадянина України ОСОБА_7 В подальшому, невстановлені особи, діючи за підробленим паспортом громадянина України ОСОБА_11 продали нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ТОВ «РКК». 31.05.2013 року між ТОВ «РКК» та ПАТ «Фінанси Банк» було укладено кредитний договір №130-Ф та договір іпотеки №5153, за яким ТОВ «РКК» передало в іпотеку ПАТ «Фінанси Банк» виробничий комплекс (літ. А) - загальна площа 3863,5 кв.м., що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року по справі № 826/1271/14 задоволено апеляційну скаргу Позивача - ОСОБА_2, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Коломієць Олени Георгіївни щодо відмови у державній реєстрації права власності на виробничий корпус літ. «А», загальною площею 3 863,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Зобов'язано реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві провести державну реєстрацію права власності на виробничий корпус літ. «А», загальною площею 3 863,5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Відповідно до п. 5 ст. 254 КАС України, постанова набрала законної сили з моменту її проголошення 18.06.2014 року.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного кодексу України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

25.07.2014 року, ОСОБА_2 через уповноваженого представника звернувся із заявою про державну реєстрацію прав до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, надавши до неї повний пакет документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на виробничий корпус літ. «А», загальною площею 3 863,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі і постанову Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2014 року (що набрала законної сили 18.06.2014 року).

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14824889 від 31 липня 2014 року право власності на нежитловий будинок літ. «А», загальною площею 3863,5 кв. м., по АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_2

16.07.2014 року Вищим адміністративним судом прийнято ухвалу про відкриття касаційного провадження № К/800/38066/14.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Вищого адміністративного суду від 16.07.2014 № К/800/38066/14 зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року по справі № 826/1271/14 до закінчення касаційного розгляду справи.

21.07.2014 року копія зазначеної ухвали разом із заявою про утримання від вчення реєстраційних дій була подана представником публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк» до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві.

24.07.2014 року Відповідачем № 2 було надано відповідь за вих. номером 7045/5.5. на заяву Позивача від 21.07.2014 року, якою фактично було відмовлено у задоволенні останньої.

Таким чином, на час проведення держаної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою Відповідачі були обізнані про зупинення судом касаційної інстанції виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року по справі № 826/1271/14, оскільки отримали копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.07.2014 року касаційне провадження № К/800/38066/14 ще 21.07.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви Позивача про утримання від вчення реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно Відповідач 2 виходив з того, що дана заява не замінює процесуального документу передбаченого чинним законодавством, зокрема, пунктом 19 Порядку № 868 визначено, що проведення державної реєстрації прав зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав.

12.08.2014 року (тобто після проведення державної реєстрації) на адресу реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві надійшла ухвала Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року про відкриття касаційного провадження за скаргою Публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк», на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 826/1271/14 за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць Олени Георгіївни, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, якою зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року по справі № 826/1271/14 до закінчення касаційного розгляду справи.

Проте, на дату отримання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року, направленої судом касаційної інстанції на адресу Відповідачів, Відповідачем 1 вже було прийнято спірне рішення.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закон № 1952-IV ), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 ( далі - Порядок № 296/5 ), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 ( далі - Порядок № 868 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (житлові будинки).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: - договорів, укладених у порядку, встановленому законом; - свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; - свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; - рішень судів, що набрали законної сили; - інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як слідує із матеріалів справи, 21.01.2015 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було прийнято кінцеве рішення у справі про витребування виробничого корпусу загальною площею 3863,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, яким залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року.

Постановою Верховного суду України від 20.01.2015 року у задоволенні заяви ПАТ Фінанс Банк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 року відмовлено.

Таким чином, відповідно до зазначених вище судових рішень, що набрали законної сили, право власності на нежитловий будинок літ. «А», загальною площею 3863,5 кв. м., по АДРЕСА_1 підлягає державній реєстрації за ОСОБА_2

З огляду на вказане суд не вбачає підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14824889 від 31 липня 2014 року право власності на нежитловий будинок літ. «А», загальною площею 3863,5 кв. м., по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду у даному випадку, скасування рішення державного реєстратора від 31.07.2014 року № 14824889 не поновить порушених прав позивача.

Державний реєстратор зобов'язаний здійснити реєстраційні дії на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ч. 5 ст. 124 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 94, 128, 163-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій