Справа № 809/1721/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. № 809/1721/15

12 год. 55 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В,.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи Левченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління МВС України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна автомобільна інспекція управління МВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

27.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління МВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що накази про його звільнення прийняті відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, а відтак він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 28.05.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Державну автомобільну інспекцію управління МВС України в Івано-Франківській області.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що ОСОБА_1 проходив публічну службу на посаді інспектора відділу організації дорожньо-патрульної служби та адміністративної практики УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області. Відповідно до наказів УМВС України в Івано-Франківській області від 05.12.2014 року за №1637 та від 26.12.2014 року за №700 о/с його притягнено до дисциплінарної відповідальності та звільнено з займаної посади відповідно до п. «Є» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно. Вважають дані накази про звільнення такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та прийнятими з порушенням встановленого законом порядку, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, на момент прийняття оскаржуваних наказів не був закінченим, а тому підстави для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ у відповідача були відсутні. Вказали, що крім того дані накази прийняті у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1, тому на їх думку, видані протиправно. Також звернули увагу суду на те, що внаслідок незаконного звільнення позивач перебував у вимушеному прогулі і не мав жодних інших доходів, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Крім того при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було взято до уваги 18-ти річний стаж служби позивача в органах МВС. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи,яка не заявляє окремих вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у поданому запереченні. Суду пояснив, що оскаржувані накази прийняті відповідно до вимог чинного законодавства на підставі висновку службового розслідування, яким встановлено факт порушення вимог Присяги працівників органів внутрішніх справ України, ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», наказів МВС України. При цьому враховано тяжкість проступку, обставини за яких його скоєно, визнання позивачем своєї вини. Вказав, що проведеним відповідно до наказу УМВС в Івано-Франківській області від 19.11.2014 року за №156 службовим розслідуванням виявлено факт вчинення позивачем ганебного дисциплінарного проступку - порушення транспортної дисципліни, що виразилось у керуванні працівником державної автомобільної інспекції транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. На його думку, оскаржувані накази є цілком обґрунтованими. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. 10.10.1996 року прийняв Присягу працівника органів внутрішніх справ. На посаді інспектора відділу організації дорожньо-патрульної служби та адміністративної практики УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області перебував з жовтня 2014 року, з якої і був звільнений оскаржуваними наказами.

В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2014 року представниками самооборони м. Івано-Франківська та працівниками патрульної служби Івано-Франківського МВ УМВС, у м. Івано-Франківську по вул. Грюнвальдській було виявлено автомобіль марки «Рено-Шафран», н.з. НОМЕР_1, за кермом якого знаходився інспектор відділу організації дорожньо-патрульної служби та адміністративної практики УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області капітан міліції ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів службового розслідування з метою встановлення ступеня алкогольного сп'яніння, капітана міліції ОСОБА_1 було направлено на медичний огляд до Івано-Франківського ОНД, відповідно до висновку якого позивач відмовився від проходження медичного огляду (а.с.42).

За результатами відмови від проходження медичного освідування відносно інспектора відділу організації дорожньо-патрульної служби та адміністративної практики УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області капітана міліції ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №769908 від 17.11.2014 року за ч.1 ст.130 КУпАП, який відповідно до ст.276 КУпАП направлений до Долинського районного суду для прийняття рішення (а.с.43).

Згідно з наказом УМВС в Івано-Франківській області №156 від 19.11.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи та досліджена судом в якості письмового доказу, призначено службове розслідування (а.с.31) за результатами чого складено висновок від 24.11.2014 року за фактом порушення вимог транспортної дисципліни інспектором відділу організації дорожньо-патрульної служби та адміністративної практики УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області капітаном міліції ОСОБА_1 Відповідно до даного висновку за порушення Присяги працівників органів внутрішніх справ України, ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», наказів МВС України ОСОБА_1 слід звільнити з органів внутрішніх справ.

На підставі вищевказаного висновку 05.12.2014 року начальником УМВС в Івано-Франківській області було прийнято оскаржуваний наказ за №1637 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області» відповідно до якого за грубе порушення ст.ст.2,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівників органів внутрішніх справ України, наказів МВС України від 16.03.2007 за №81 та від 26.03.2010 за №90 капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з посади.

На виконання вказаного наказу 26.12.2014 року начальником УМВС в Івано-Франківській області прийнято наказ за № 700 о/с «По особовому складу», згідно з яким відповідно до п «Є» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 26.12.2014 року капітана міліції ОСОБА_1 звільнено у запас (за порушення дисципліни).

Оцінивши одержані в ході судового розгляду докази, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з правомірністю прийняття відповідачем наказів від 05.12.2014 року за №1637 та від 26.12.2014 року за №700 о/с з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини щодо звільнення з публічної служби, в тому числі з органів внутрішніх справ, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ є Закон України від 20 грудня 1990 року "Про міліцію", Закон України від 22 лютого 2006 року "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.

Відповідно до підпункту «є» пункту 64 вищевказаного Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого відповідним Законом України від 22.02.2006 року визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. При цьому, особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Сутність дотримання службової дисципліни, згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, полягає у високій свідомості кожної особи рядового і начальницького складу та їх обов'язку з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Частиною 12 Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Статуту, якою визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

На переконання суду факт дисциплінарного проступку та правильність відповідного висновку з цього приводу суб'єкта владних повноважень в даному випадку повністю підтверджується як ступенем тяжкості вчиненого позивачем порушення чинного законодавства, так і обставинами допущеного порушення.

В судовому засіданні представником відповідача надане суду пояснення капітана міліції ОСОБА_1 від 16.11.2014 року відповідно до якого позивач визнав свою вину та просив звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 41).

Як вбачається з обставин справи підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним службової дисципліни, що відображено у висновку службового розслідування від 24.11.2014 року, призначеного на підставі наказу №156 від 19.11.2014 року.

Крім того відповідно до постанови Болехівського міського суду від 23.01.2015 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік.

Дане рішення в питанні чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою згідно із ч.4 ст.72 КАС України є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалена постанова суду. Таким чином факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доказуванню не підлягає.

Також судом при дослідженні наданого представником відповідача послужного списку ОСОБА_1 за №М-250345 встановлено, що в період з грудня 2004 року по квітень 2013 року на позивача було накладено вісім стягнень та нагороджений трьома подяками.

Одночасно суд вважає безпідставним твердження позивача про незаконність звільнення під час перебування його на лікуванні з огляду на наступне.

Так ОСОБА_1 всупереч встановленому Порядку звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого заступником Міністра внутрішніх справ України від 27 січня 2004 року не повідомив свого керівника про перебування його на лікуванні та не підтвердив тимчасову непрацездатність в лікувально-профілактичних закладах МВС листком звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність.

Суд не приймає до уваги надану в судовому засіданні довідку Івано-Франківської міської поліклініки №1 видану ОСОБА_1 про те, що він знаходився на амбулаторному лікуванні у травматологічному відділенні (а.с.11), так як остання не є належним доказом про перебування його на лікуванні, оскільки відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 445 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 4 грудня 2001 року за № 1005/6196), тимчасова непрацездатність працівника засвідчується виключно листком непрацездатності.

Крім того суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що оскаржуваними наказами його звільнено з органів внутрішніх справ до набрання сили рішенням у справі про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ не передбачено обов*язкової необхідності підтвердження вини та факту скоєння дисциплінарного проступку рішенням суд чи іншого органу, уповноваженого на розгляд справ про адміністративні правопорушення. Тому суд погоджується з тим, що відповідачем оскаржувані накази були прийняті тільки на підставі висновків службового розслідування.

За таких обставин суд, за результатами оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про скасування оскаржуваних наказів про звільнення відсутні.

Не підлягають до задоволення і інші вимоги позивача, оскільки вони є похідними від першої, тобто сутність прийняття по них рішень прямо залежить від того чи буде задоволено першу вимогу.

Таким чином позов до задоволення не підлягає.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 22.06.2015 року.

Суддя Гундяк В.Д.