Справа № 2а-5125/11/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2015 р. м. Київ К/9991/88933/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2-а-5125/11/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Харківського державного регіонального науково-технічного центру з питань технічного захисту інформації (ХДРНТЦ ТЗІ)

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова (ДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 28.04.2011 № , № .

У касаційній скарзі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач в письмових запереченнях просить залишити її без задоволення як безпідставну.

У зв'язку з неприбуттям уповноважених представників сторін у судове засідання, призначене на 20.05.2015 о 10 годині, касаційний перегляд справи відповідно до пункту 2 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено в письмовому провадженні.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення позивачу грошових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 15.04.2011 № 1214/2305/24128696. Відповідно до цих висновків позивач порушив норми пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР): завищено валові витрати на загальну суму 11148208,00 грн. у податковому обліку за 2-4-й квартали 2009 року, 1-4-й квартали 2010 року та податковий кредит на загальну суму 2229643,00 грн. у податковому обліку за квітень 2009 року - грудень 2010 року за господарськими операціями з поставки від ТОВ «Проф-Рембуд», ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчастина Плюс», ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «Промспец Консалтинг» інформаційних послуг, витрати на придбання яких не підтверджені первинними документами, що відповідають вимогам частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та не пов'язані з господарською діяльністю через відсутність факту поставки. При цьому податковий орган посилався на отриману в результаті заходів податкового контролю інформацію стосовно діяльності зазначених постачальників та стану виконання ними податкового обов'язку, а саме: всі перелічені суб'єкти підприємницької діяльності або припинені як юридичні особи (ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчастина Плюс»), або визнані банкрутом (ТОВ «Проф-Рембут»), або ж відносно них до ЄДРПОУ внесено запис про відсутність за місцезнаходженням чи відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «ПромспецКонсалтинг»); за даними податкової і статистичної звітності ці юридичні особи не мали матеріально-технічної бази, трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, зокрема з надання позивачу інформаційних послуг в галузі стільникового зв'язку, виконання яких потребує спеціальних знань, тоді як згідно з даними ЄДРПОУ основним видом діяльності цих юридичних осіб є інші види оптової торгівлі; особи, які діють від імені цих юридичних осіб, приховують своє місцезнаходження від контролюючих органів.

На підставі акту перевірки ДПІ стосовно ХДРНТЦ ТЗІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.04.2011: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 2787052,00 грн. за основним платежем та 696763,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 2229643,00 грн. за основним платежем та 557410,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що позивач збільшив валові витрати за 2-4-й квартали 2009 року, 1-4-й квартали 2010 року на загальну суму 11148208,00 грн. та податковий кредит за квітень 2009 року - грудень 2010 року на загальну суму 2229643,00 грн. у податковому обліку за квітень 2009 року - грудень 2010 року на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, податкових накладних, якими оформлені операції з поставки на його адресу від ТОВ «Проф-Рембуд», ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчасть», ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «ПромспецКонсалтинг» інформаційних послуг, розрахунків умов забезпечення електромагнітної сумісності та можливостей експлуатації базових станцій рухомого стільникового зв'язку стандарту GSM/DSC з використанням програмного забезпечення Mat Cad, Mat Lab. Для підтвердження витрат на придбання цих послуг позивач надав платіжні доручення банківській установі про перерахування грошових коштів з його рахунку на банківські рахунки цих суб'єктів підприємницької діяльності за виконані роботи. Зазначені первинні документи містять посилання на цивільно-правові договори, копії яких, так само, як і цих первинних документів, приєднані до справи. Згідно з цими договорами їх предметом є виконання інформаційних послуг та розрахунків умов забезпечення електромагнітної сумісності та можливостей експлуатації базових станцій рухомого стільникового зв'язку стандарту GSM/DSC з використанням програмного забезпечення Mat Cad, Mat Lab.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з підпунктом 5.2.1 цієї статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів бухгалтерського та податкового обліку, на підставі яких платник податків збільшив суми валових витрат та/або податкового кредиту.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили того, що задекларовані позивачем валові витрати в сумі 11148208,00 грн. та податковий кредит у сумі 2229643,00 грн. підтверджені належно оформленими первинними документами, складеними за фактом операцій з поставки послуг позивачу від ТОВ «Проф-Рембуд», ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчасттна Плюс», ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «Промспец Консалтинг»; на дати підписання актів приймання-передачі виконаних робіт та податкових накладних ці постачальники були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та платниками податку на додану вартість; належним доказом безтоварного характеру поставок та спрямованості господарських зобов'язань з поставки послуг на незаконну мінімізацію податкових зобов'язань є судове рішення у кримінальному провадженні; невиконання податкового обов'язку постачальниками позивача не позбавляє його права на збільшення валових витрат та на податковий кредит.

Однак, з таким висновком не можна погодитися, оскільки він не відповідає встановленим обставинам у справі та вище наведеним нормам матеріального права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом Приватного підприємства «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів..

Висновок судів попередніх інстанцій щодо факту поставки позивачу від ТОВ «Проф-Рембуд», ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчастина Плюс», ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «Промспец Консалтинг» інформаційних послуг зроблений без врахування обставин, на які посилається ДПІ (відсутність у них матеріально-технічних, трудових ресурсів, зокрема технічного персоналу, необхідних для реального виконання інформаційних послуг такого змісту, обсягу; визначення засновниками цих юридичних осіб виду діяльності, для здійснення якої вони створені, як оптова торгівля) і які виключають можливість реальної діяльності зазначених суб'єктів підприємницької діяльності, та не відповідає вище наведеній правовій позиції Верховного Суду України. Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності. У зв'язку з цим первинні документи, податкові накладні не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість поставки між суб'єктами, вказаними в цих документах як постачальник та покупець. Так, відсутність у ТОВ «Проф-Рембуд», ТОВ «Схід-Профбуд», ТОВ «Опт-Промзапчастина Плюс», ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Техно-Асавир», ТОВ «Промспец Консалтинг» матеріально-технічної бази, трудових ресурсів, як власних, так і залучених, визначення їхніми засновниками виду діяльності, для здійснення якої вони створені, як оптова торгівля об'єктивно ставлять під сумнів можливість виконання ними послуг, які були предметом договорів і характер яких передбачає залучення до їх виконання фахівців з відповідною професійною підготовкою. Оцінюючи цивільно-правові договори, акти приймання-передачі виконаних робіт, підписані між позивачем і вище вказаними суб'єктами підприємницької діяльності, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на ідентичність умов цих договорів і змісту господарських операцій, відображених в актах, зокрема їх вартісних показників. Ідентичні за змістом також додані до договорів і актів приймання-передачі виконаних робіт технічні завдання, калькуляції вартості робіт, тоді як умови їх виконання були різними з огляду на різні регіони України, застосування в яких стільникового зв'язку стосувалися ці роботи. Висновок, що невиконання контрагентами податкового обов'язку не позбавляє позивача права на збільшення сум валових витрат та податкового кредиту, суди попередніх інстанцій зробили без врахування такої обставини у справі, як реєстрація ТОВ «Проф-Рембуд» та ТОВ «Схід-Профбуд» за адресою: м. Дергачі, вул. Петровського, 13; а ТОВ «Тех-Агроремпоставка», ТОВ «Промспец Консалтинг» та ТОВ «Техно-Асавир» за адресою: м. Харків, вул. Архангельська, 6; припинення (визнання банкрутом) всіх постачальників позивача, їх відсутність за місцезнаходженням.

Відповідно до частини 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За нормами Закону № 334/94-ВР та Закону № 168/97-ВР право платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту не залежить від виконання податкового обов'язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать про обізнаність платника податку щодо протиправної діяльності його контрагента, що полягає в незаконній мінімізації податкових зобов'язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення податкового кредиту, або у разі коли платник діяв без належної обачності стосовно вибору свого контрагента при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, підстави для формування валових витрат та податкового кредиту за податковими накладними, виписаними таким контрагентом, відсутні.

При цьому свідчити про обізнаність платника податків щодо протиправної діяльності контрагента або те, що він діяв без належної обачності, може, у тому числі, тривалість господарських відносин, здійснення діяльності в одному сегменті ринку, господарські зв'язки платника податків переважно із контрагентами, які ухиляються від виконання податкового обов'язку, приховуються від контролюючих органів і до того ж зареєстровані за однією юридичною адресою.

Зазначене відповідає правовій позиції щодо застосування норм матеріального права Верховного Суду України в постанові від 12.02.2008 у справі за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на такий зміст правового регулювання, встановлений вищенаведеними правовими нормами, внаслідок чого зробили помилковий висновок про задоволення позову.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова задовольнити, скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев