Справа № 826/1938/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2015 року 09:55 № 826/1938/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати неправомірними дії ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового зобов'язання за ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в розмірі 30 051,17 грн. (в тому числі 17 453,56 грн. за основним платежем та 12 597,61 грн. за штрафними санкціями) за період з 16.10.2013 року по 31.10.2014 року;

- визнати неправомірними дії ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового зобов'язання за ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету військового збору в розмірі 232,17 грн. (в тому числі 183,98 грн. за основним платежем та 48,73 грн. за штрафами санкціями) за період з 03.08.2014 року по 31.10.2014 року;

- визнати неправомірними дії ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошового зобов'язання за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, на суму нарахованого грошового зобов'язання в розмірі 48 253,35 грн. - заборгованості зі сплати єдиного внеску та 18 084,16 грн. - штрафних санкцій за період з 16.10.2013 року по 31.10.2014 року;

- визнати недійсними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення (форма «Р») № від 04.12.2014 року, № від 04.12.2014 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.12.2014 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 04.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.11.2014 року № 8941/26-51-17-01/НОМЕР_1, складеного за результатами проведення фактичної перевірки з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з працівниками (найманими працівниками), нормативно та документально не підтверджуються. Представник позивача також наголошує на тому, що посилання працівників ДПІ на факти перебування фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення, виплати названим фізичним особам не облікованих сум коштів в якості неофіційної заробітної плати та без нарахування, при цьому, сум податку з доходів фізичних осіб, військового збору і єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ґрунтуються на неналежних доказах (пояснення фізичних осіб, які не являються первинними документами). Натомість, наявні у позивача первинні та інші документи організаційно-розпорядчого характеру цілком спростовують висновки акта фактичної, зокрема: трудові договори з двома найманими працівниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10, розрахунково-платіжна відомість за жовтень 2014 року, розрахункові квитанції про сплату податків і зборів з сум виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 02.04.2015 року.

18.03.2015 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог від 18.03.2015 року, в якій останній заявив додаткові позовні вимоги про визнання неправомірними дій ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов'язання за не нарахування, неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в розмірі 29 731,30 грн. (17 270,89 грн. за основним платежем, 12 460,41 грн. за штрафними санкціями) за період з 16.10.2013 року по 31.10.2014 року, та про визнання недійсним та скасування в повному обсязі податкового повідомлення-рішення № від 11.02.2015 року (17 270,89 грн. за основним платежем, 12 460,41 грн. за штрафними санкціями).

У судове засідання 02.04.2015 року з'явився представник позивача, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.03.2015 року) та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та вказаній заяві від 18.03.2015 року.

Представник відповідача у призначене судове засідання у справі не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, що, у відповідності до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому, 01.04.2015 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про правомірність оскаржуваних дій та рішень.

З огляду на викладене вище, суд у судовому засіданні 02.04.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої наразі є ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі наказу від 04.11.2014 року № 1373-П і направлень на перевірку від 04.11.2014 року була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з працівниками (найманими працівниками), за результатами якої складений Акт від 14.11.2014 року № 8941/26-51-17-01/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

Зі змісту вказаного акта перевірки вбачається, що підставою для проведення фактичної перевірки позивача стало надходження до податкової інспекції інформації Вільної профспілки «Солідарність» та пояснень фізичних осіб про використання праці найманих осіб без належного оформлення, а саме: пояснень громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 стосовно використання ФОП ОСОБА_1 праці цих осіб без офіційного оформлення трудових відносин з ними та щодо виплати нею заробітної плати без нарахування та утримання необхідних податків і зборів, часткової невиплати їх заробітної плати за певні періоди.

За результатами дослідження матеріалів (перелік наведений в розд. 2 «Описова частина» акта перевірки) та у зв'язку з отриманням відповіді від Дарницького районного центру зайнятості на запит ДПІ від 04.11.2014 року № 12193/10/26-51-17-01-16, працівниками ДПІ під час проведення фактичної перевірки позивача встановлено наступне. ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності 15.10.2013 року та здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку серії НОМЕР_7 від 01.112013 року) з використанням книги обліку доходів. Підприємницька діяльність здійснюється позивачем за адресою: АДРЕСА_1, на що до перевірки наданий договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2014 року № 01/08-2014.

Протягом періоду з 16.10.2013 року по час проведення перевірки у ФОП ОСОБА_1 було зареєстровано 2 трудових договорів з фізичним особами, а саме: з ОСОБА_10 (працює з 17.10.2014 року, заробітна плата згідно трудового договору 2000 грн., трудовий договір зареєстровано в органі державної служби зайнятості 23.10.2014 року та нині діючий) та ОСОБА_9 (працює з 17.10.2014 року, заробітна плата згідно трудового договору 2000 грн., трудовий договір зареєстровано в органі державної служби зайнятості 23.10.2014 року та нині діючий). За жовтень 2014 року позивачем на користь ОСОБА_10 і ОСОБА_9 нараховано та виплачено доходу у вигляді заробітної плати в загальній сумі 1 913,04 грн. (по 956,52 грн. кожній), утримано та перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 93,94 грн., військового збору в сумі 28,70 грн. та єдиного соціального внеску в сумі 781,75 грн.

Разом з тим, згідно пояснень, наданих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перевіряючі виявили, що зазначені фізичні особи працювали з ФОП ОСОБА_1 протягом періоду з 16.10.2013 року по 08.10.2014 року, проте, трудові відносини з ними, всупереч вимогам чинного законодавства України, не були оформленні (короткий опис наданої інформації наведений на стор. 2-3 акта перевірки). Також, відповідно до пояснень цих фізичних осіб загальна сума отриманого ними доходу від ФОП ОСОБА_1 за період з 16.10.2013 року по 31.10.2014 року склала: для ОСОБА_2 - 43 065,20 грн. (за період з 16.10.2013 року по 03.09.2014 року), для ОСОБА_3 - 22 420,00 грн. (за період з 16.10.2013 року по 01.05.2014 року), ОСОБА_4 - 7000,00 грн. (з період з 20.10.2013 року по 09.01.2014 року), для ОСОБА_5 - 25 430,83 грн. (за період з 01.02.2014 року по 08.10.2014 року), для ОСОБА_6 - 800,00 грн. (за період з 03.03.2014 року по 15.04.2014 року), для ОСОБА_7 - 12 599,00 грн. (за період з 03.06.2014 року по 08.10.2014 року), для ОСОБА_11 - 3 724,00 грн. (за період з 14.06.2014 року по 06.08.2014 року).

На підставі вищенаведеного, перевіряючі зробили висновки про те, що у період з 16.10.2013 року по 13.11.2014 року позивач фактично використовував працю 9 найманих працівників, а не 2-х, а саме: ОСОБА_10, ОСОБА_9, а також ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, з якими трудові відносини належним чином оформлені не були. Загальна сума виплаченого доходу у вигляді заробітної плати на користь зазначених 9-х найманих працівників становила 121 352,11 грн., при цьому, податок на доходи фізичних осіб - найманих працівників ФОП ОСОБА_1 було нараховано, утримано та перераховано до бюджету не в повному обсязі, що є порушенням норм п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України. Так, до нарахування, утримання та перерахування до бюджету підлягав податок у розмірі 17 453,56 грн. (в т.ч. 17 270,89 грн. - з сум доходів, отриманих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8).

Також, перевіряючими виявлено неподання ФОП ОСОБА_1 до податкової інспекції податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за що, у відповідності до норми п. 119.2 ст. 119 Податкового кодекс України, передбачається відповідальність у вигляді штрафу в сумі 510 грн., та звітів про суми нарахованого єдиного внеску за 4-ий квартал 2013 року, 1-3-ій квартали 2014 року.

Крім того, у зв'язку з встановленням перевіряючим фактів виплати необлікованої заробітної плати фізичним особам (в тому числі за період з серпня по жовтень 2014 року в сумі 14 178,60 грн.), а також тих обставин, що протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1 звіти до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві з єдиному соціальному внеску не подавалися та, відповідно, такий єдиний внесок з суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 119 439,07 грн. (тобто, загальної суми доходів, отриманих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8) не нараховувався та не сплачувався до бюджету, перевіряючий прийшов до висновку про порушення підприємцем:

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодекс України, що полягає у ненарахуванні, неутриманні та неперерахуванні військового збору за період з серпня по жовтень 2014 року в сумі 183,98 грн.;

- норм п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1ст. 7, ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, що полягає у неутриманні та неперерахуванні єдиного соціального внеску за період з жовтня 2013 року по жовтень 2011 року в сумі 48 253,35 грн.

За результатами проведеної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 було донараховано податок на доходи фізичних осіб найманих працівників в сумі 17 453,56 грн., військового збору в сумі 183,98 грн. та єдиного соціального внеску з заробітної плати найманих працівників в сумі 48 253,35 грн.

ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення (форми «Р») від 04.12.2014 року

- за № , яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 30 051,17 грн., в т.ч. 17 453,56 грн. за основним платежем, 12 597,61 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № , яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 232,71 грн., в т.ч. 183,98 грн. за основним платежем, 48,73 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві сформувала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2014 року № , якою позивачу визначено до сплати суму недоїмки по єдиному соціальному внеску у розмірі 48 253,35 грн., а також винесла рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 04.12.2014 року, згідно якого до ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням вимог п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI застосована штрафна санкція у розмірі 18 084,16 грн.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 16.01.2015 року № 94/м/26-15-10-08 за результатами розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_1 на вказані вище рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.12.2014 року, така скарга позивача задоволена частково, а саме: скасовано суму основного платежу в частині 182,67 грн. та штрафну санкцію на 137,20 грн., визначені у податковому повідомленні-рішенні від 04.12.2014 року № з мотивів невірного обрахунку ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві бази для нарахування податку на доходи фізичних осіб та залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2014 року № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 04.12.2014 року.

Надалі, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки та з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві від 16.01.2015 року № 94/м/26-15-10-08 прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від 11.02.2014 року за № , яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 29 731,30 грн., в т.ч. 17 270,89 грн. за основним платежем, 12 460,41 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи вищезазначені рішення та дії контролюючого органу щодо визначення сум грошових зобов'язань, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - ПК України).

У відповідності до положень норми ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Зокрема, фактичною, у розумінні норми пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Так, перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до положень пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст. 80 ПК України, згідно п. 80.10 якої встановлено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено ст. 86 цього Кодексу.

Згідно п. 80.6 ст. 80 ПК України, під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Відповідно до п. 80.8 ст. 80 ПК України, під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб'єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Судом враховується, що наведена норма надає право контролюючому органу на проведення хронометражу саме з метою встановлення реальних показників щодо діяльності платника податків, яка здійснюється на відповідному місці її провадження, однак, по-перше, її вимоги не встановлюють обов'язковість його проведення, по-друге, жодним нормативно-правовим актом чи актом, що має роз'яснювальний, інформаційний, рекомендаційний або міжвідомчий характер не врегульовано та не визначено порядок його проведення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не здійснення контролюючим органом хронометражу господарських операцій позивача не є порушенням норм чинного законодавства при проведенні перевірки.

Разом з цим, цією нормою визначено, що податковий орган при проведені фактичної перевірки з цих підстав повинен перевірити облік витрат на оплату праці та відомості про оплату праці працівника.

Податковим кодексом, також, чітко визначені матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, та вимоги щодо підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Так, згідно п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Як вбачається зі змісту акта перевірки та наданих відповідачем копій документів, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 з питання дотримання вимог трудового законодавства щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками ініційована та проводилася на підставі наступних документів:

- письмової заяви Вільної профспілки «Солідарність» за № 0517 від 17.10.2014 року (вх. № 17886/10 від 22.10.2014 року), адресованої начальникам ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві та Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві, щодо проведення перевірки кафе-кондитерської «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1, за фактом вчинення дій, спрямованих на ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Заява Профспілки була мотивована тим, що останній стало відомо про факти невиплати власником кафе-кондитерської «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 в повних обсягах заробітної плати працівникам (баристам) ОСОБА_5 і ОСОБА_7, а також про незаконне звільнення на початку жовтня 2014 року ОСОБА_5 (остання влаштувалася на роботу 15 січня 2014 року), не внесення запису до трудової книжки ОСОБА_7 про роботу в кафе (влаштувалася на роботу з 06.06.2014 року, звільнилася - в кінці вересня 2014 року). Копії звернень (пояснень) названих фізичних осіб, що надійшли до Профспілки, до письмової заяви від 17.10.2014 року № 0517 додані не були. Натомість, наявні підписи ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на такій заяві Профспілки. Також у тексті заяви Профспілки від 17.10.2014 року наявні посилання на можливість допиту в якості свідків кондитерів ОСОБА_12 і ОСОБА_2 без зазначення відомостей щодо них. Згадка про фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, як таких, що працювали у ФОП ОСОБА_1 в тексті заяви Профспілки від 17.10.201 року відсутні;

- письмових пояснень ОСОБА_6 від 28.10.2014 року, ОСОБА_7 від 28.10.2014 року, ОСОБА_8 від 30.10.2014 року, ОСОБА_5 від 30.10,2014 року, ОСОБА_3 від 13.11.2014 року, ОСОБА_2 від 13.11.2014 року, ОСОБА_4 від 13.11.2014 року, адресованих В.о. начальника ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо скарги Вільної профспілки «Солідарність» про порушення ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства. Дані пояснення фізичних осіб оформлені за однією формою, ідентичні за змістом та містять відомості про місце та період роботи, найменування займаних посад, час роботи кафе, точні суми отриманої заробітної плати та невиплаченої заборгованості, про факти проходження усних співбесід з директором (ОСОБА_1) та не оформлення трудових відносин (як то не внесення записів до трудових книжок, не оформлення письмових трудових договорів).

При цьому, у ході дослідження змісту зазначених письмових пояснень, копії яких наявні у матеріалах справи, судом встановлено, що жодна з цих фізичних осіб не зазначила інформацію про порядок та спосіб отримання заробітної плати. Також, у тексті письмових пояснень ОСОБА_6 від 28.10.2014 року наявні посилання на те, що вона працювала в кафе на одній зміні з ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що, натомість. суперечить поясненням останньої (а саме: ОСОБА_7 зазначила, що вона нібито працювала у ФОП ОСОБА_1 в період з 03.06.2014 року по 08.10.2014 року, в той час як ОСОБА_6 працювала в інший період - з 03.03.2014 року по 15.04.2014 року).

Документальні докази щодо повторного відібрання у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмових пояснень (допиту в якості свідків) в порядку кримінально-процесуального законодавства (тобто, зокрема, з попередженням останніх про кримінальну відповідальність за повідомлення завідомо неправдивих відомостей) відповідачем до суду не подано.

Крім того, в акті перевірки позивача зафіксовано, що в ході проведення фактичної перевірки працівниками ДПІ були оглянуті (дослідженні) книга обліку доходів ФОП ОСОБА_1, відомості про виплату заробітної плати за жовтень 2014 року, трудові договори з найманими працівниками ОСОБА_10 і ОСОБА_9, платіжні доручення ОСОБА_1 про сплату податків, договір суборенди нежитлового приміщення від 01.08.2014 року № 01/08-2014. Жодні інші документи у позивача не запитувалися.

Більш того, безпосередньо в акті перевірки вказано: «В ході проведення фактичної перевірки здійснено обстеження місця здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1, кафе-кондитерської «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належить СГД ОСОБА_1 згідно договору суборенди від 01.08.2014 року № 01/08-2014. Згідно візуального обстеження в кафе знаходилось 2 особи (кухар, барист-касир), які не представилися, тому ідентифікувати особу не виявило можливим. Від надання будь-яких пояснень відмовилися».

Водночас, нормами пп. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції.

Тобто, у даному випадку не вбачається вжиття перевіряючими належних заходів щодо встановлення осіб та відібрання письмових пояснень у працівників ФОП ОСОБА_1, які перебували на робочих місцях під час проведення фактичної перевірки за місцезнаходженням кафе-кондитерської.

Таким чином, в акті перевірки позивача на підтвердження фактів виплати неофіційної заробітної плати, окрім пояснень фізичних осіб, не наведено жодного з визначених п. 83.1 ст. 83 ПК України документів, а також і жодного первинного документу або документу тіньової бухгалтерії, які б підтверджували розміри виплачених працівникам доходу у розмірах, що зазначені у поясненнях ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В свою чергу, представником позивача на спростування висновків акта перевірки були надані до суду копії таких документів: трудових договорів від 17.10.2014 року, що були зареєстровані в Дарницькому районному центрі зайнятості 23.10.2014 року за № 3 і № 2, з яких вбачається, що в період з 17.10.2014 року по 25.12.2014 року у трудових відносинах з позивачем перебували 2 особи - ОСОБА_9 (працювала на посаді кухаря) і ОСОБА_10 (працювала на посаді адміністратора); розрахунково-платіжної відомості № ФА-0000010 за жовтень 2014 року, згідно якої загальна сума виплаченої позивачем на користь фізичних осіб-найманих працівників заробітної плати становить 1 913,04 грн.; квитанцій прибутково-касових ордерів банку про сплату ОСОБА_1 сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску за місяць жовтень 2014 року.

Так, у ПК України наведені визначення наступних понять: «податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб» - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14. ст. 14 ПК України); «працівник» - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У силу норми п. 163.1 ст. 163 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Згідно пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Зокрема, відповідно до пп. 164.2.1 і пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу» - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Також, у розумінні норми ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (надалі - Закон № 108/95-ВР), «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 5 Закону № 108/95-ВР, організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Приписами ст. 30 Закону № 108/95-ВР передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, оскільки за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством, (ст. 36 Закону № 108/95-ВР).

Згідно п. 18.1 ст. 18 ПК України, податковим агентом є особа, на яку Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Кодексу.

Одночасно, у силу норми п. 171.1 ст. 171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету, згідно пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, під час виплати оподатковуваного доходу.

Також, починаючи з 03 серпня 2014 року (у зв'язку з набранням чинності Законом України від 31.07.2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України»), передбачено нарахування та утримання із заробітної плати осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, військового збору.

Пунктом 161 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно положень п. 51.1 ст. 51 ПК України, податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку. Зокрема, форма, порядок заповнення і подання податковими агентами такого податкового розрахунку за формою № 1 ДФ на момент виникнення спірних правовідносин були затверджені Наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, що передбачає відображення не тільки доходів, які підлягають оподаткуванню, але й також доходів, які сплачуються податковим агентом платникам податку з доходів фізичних осіб та и не оподатковуються таким податком при їх виплаті, зокрема, доходів фізичних осіб-підприємців, з яких сплачений єдиний податок згідно спрощеній системі обліку та звітності або фіксований податок.

Обов'язки податкових агентів також закріплені в п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Згідно п. 110.1 ст. 110 ПК України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність в разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншими законодавчими актами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм податкового законодавства випливає, що необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору (в т.ч. працівника) є наявність факту виплати такого доходу фізичній особі податковим агентом за трудовою чи цивільно-правовою угодою.

Також, судом враховується, що у відповідності до абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.01.2014 року № 2464-ІV (надалі - Закон № 2464-IV), платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове страхування є роботодавці - фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове страхування є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. (абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-ІV).

За вимогами норм ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-ІV, платник єдиного внеску зобов'язаний, в тому числі, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно норм ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган вправі обчислити єдиний внесок на підставі актів перевірок правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплати на суми яких нараховується єдиний внесок. (п. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що описані вище пояснення фізичних осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.) в сукупності не є належними і допустимими доказами факту виплати заробітної плати, яка не була оподаткована ФОП ОСОБА_1

Таким чином, висновки акта фактичної перевірки позивача в дійсності ґрунтуються лише на поясненнях фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (суб'єктивних припущеннях) та самостійному тлумаченні такої інформації, що не стосується документованого обліку витрат на оплату праці, тобто контролюючим органом використаний непрямий метод визначення податкового зобов'язання, який не передбачено законом, суд зазначає, що викладені в акті фактичної перевірки судження відповідача не ґрунтуються на жодному з визначених ст. 83 ПК України джерел.

На підставі викладеного вище, пояснення фізичних осіб (що до того ж містять неточності) не можна вважати належними і допустимими доказами нарахування та виплати ФОП ОСОБА_1, як роботодавцем, конкретних не облікованих сум доходів, оскільки такі твердження вказаних фізичних осіб, що не підтверджені жодними належними первинними бухгалтерськими, податковими чи іншими фінансово-господарськими документами, не можуть бути належним та допустимим доказом в підтвердження виключно наявності трудових відносин, факт якого встановлюється при розгляді цивільних спорів. Даний висновок суду згоджується із практикою Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 18.03.2014 року у справі № К/800/60415/13, від 19.06.2014 року у справі № К/9991/66237/11.

Також, суд зважає на той факт, що за висновками акта фактичної перевірки додержання ФОП ОСОБА_1 законодавства щодо укладання трудового договору від 14.11.2014 року № 8941/26-51-17-01/НОМЕР_1 (розд. 5 акта перевірки) жодних порушень трудового законодавства не виявлено

Більш того, документально підтверджених відомостей про порушення та розслідування відносно ОСОБА_1 кримінального провадження по факту вчинення порушень у сфері трудового та податкового законодавства, відповідальність за які передбачена статтями Кримінального кодексу України (ст. 172 «Грубе порушення законодавства про працю», ст. 212 «Ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів») відповідач до суду не подав.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що подібні правопорушення повинні доводитись первинними документами, судом вбачається, що в даному випадку під час фактичної перевірки позивача працівники відповідача дійшли передчасного висновку про порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які визначені контролюючим органом спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 04.12.2014 року № та від 11.02.2014 року № , рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 04.12.2014 року, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2014 року № Ф-, належним чином не підтверджена та не обґрунтована (аналогічні висновки відображені в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2014 року № 50602/11/9104).

Щодо правомірності та обґрунтованості решти заявлених позовних вимог, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки: по-перше, скасування оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 04.12.2014 року № та від 11.02.2014 року № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 04.12.2014 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2014 року № Ф- є належним способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів ФОП ОСОБА_1, як платника податків; по-друге, оскаржуване позивачем в межах цього провадження податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 року № про визначення ОСОБА_1 до сплати суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30 051,17 грн., у відповідності до норм пп. 60.1.3 п. 60.1 та п. 60.4 ст. 60 ПК України, вважається відкликаним з дня надходження до ФОП ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 11.02.2014 року № , де міститься зменшена за наслідками адміністративного оскарження сума податку, а тому, як наслідок, наразі податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 року № не є таким, що порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.12.2014 року № та від 11.02.2014 року № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2014 року № Ф-.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 року.

5. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок