Справа № 2а-12503/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року справа № 2а-12503/11/1370

18 год. 00 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Гойна Є.А.,

за участю:

представника позивача Волинця А.О.,

представника відповідача Підгайного О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємці Торпедо» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова про визнання протиправними дій та скасування податкової вимоги, -

встановив:

товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємці Торпедо» (далі - ТзОВ «Підприємці Торпедо») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова (далі - ДПІ у Личаківському районі м. Львова), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо визнання податкового зобов'язання узгодженим у зв'язку із поданням неналежної декларації по орендній платі з юридичних осіб за 2010р.; визнати незаконною та скасувати податкову вимогу №1/753 від 06.10.2010р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкове зобов'язання, визначене в декларації з орендної плати з юридичних осіб за 2010р. не може вважатися узгодженим, оскільки нарахування орендної плати мало здійснюватись лише з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, яка, в свою чергу, має становити 140 910,18 грн., а не 221 216, 00 грн., як зазначено у декларації. Позивач також посилається на те, що податкова декларація не підписувалась посадовими особами позивача, оскільки ОСОБА_3 (колишня голова товариства), яка її подала до податкового органу не мала таких повноважень. Вважає, що відповідач протиправно визнав податкову декларацію подану ОСОБА_3 від імені позивача та вважає податкове зобов'язання узгодженим, оскільки податкова декларація не підписана відповідними посадовими особами. Також позивач стверджує, що податкову вимогу вручено особі, яка не має відношення до позивача та не наділена такими повноваженнями, оскільки ОСОБА_3 на момент отримання податкової вимоги не перебувала в трудових відносинах з позивачем та не вважалась посадовою особою позивача.

Відповідач подав до суду заперечення та додаткові заперечення на позовну заяву, в яких проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволені позову. Заперечення мотивовані тим, що спірні правовідносини між сторонами на момент їх виникнення регулювались Законом України №2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Зазначає, що декларація з орендної плати з юридичних осіб за 2010р., отримана від позивача, повністю відповідала встановленому порядку заповнення, зокрема, містила підпис посадової особи ОСОБА_3 із розшифруванням посади та скріплена печаткою юридичної особи. Тому, підстав для відмови у прийнятті податкової декларації не існувало. Крім цього, вважає, що у податкового органу не має обов'язку перевіряти повноваження особи, яка подає від імені юридичної особи податкову декларацію. Також зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 5 зазначеного Закону податкове зобов'язання самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації і зазначене податкове зобов'язання не може оскаржуватись в адміністративному чи судовому порядку. При цьому, якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право подати уточнюючий розрахунок, з урахуванням строків давності, визначених ст. 15 зазначеного Закону. Проте, позивач таким правом не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Щодо доводів позивача про те, що податкова декларація не підписувалась посадовими особами позивача, складена і підписана не уповноваженою особою від імені позивача, а також щодо обов'язку відповідача перевіряти повноваження особи, яка подає податкову декларацію, суд зазначає таке.

Спірні відносини між сторонами на час їх виникнення регулювались нормами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року N 2181-III (надалі - Закон 2181).

Відповідно до п.1.1 ст. 1 Закону 2181 платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Згідно з п.1.2. ст..1 Закону 2181 податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Як передбачено п.1.11 ст. 1 Закону 2181 податкова декларація - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Законом 2181 врегульовано порядок подання податкової декларації, який полягає в наступному. Згідно з п.п. 4.1.1., 4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону 2181 платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 вказаної статті.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа контролюючого органу порушує норми абзацу першого вказаного підпункту, платник податків зобов'язаний до закінчення граничного строку подання декларації надіслати таку декларацію поштою з описом вкладеного та повідомленням про вручення, до якої долучається заява на ім'я керівника відповідного контролюючого органу, складена у довільній формі, із зазначенням прізвища службової (посадової) особи, яка відмовилася прийняти декларацію, та/або із зазначенням дати такої відмови. При цьому декларація вважається поданою в момент її вручення пошті, а граничний десятиденний строк, встановлений для поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не застосовується.

Платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.

Незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов'язаний погасити податкове зобов'язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених пунктом 5.3 статті 5 цього Закону.

Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право:

надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу;

оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Судом встановлено, що податкова декларація по орендній платі з юридичних осіб 2010р. від 12.08.2010р. №56288 на суму 221216, 02 грн. подана відповідачу за підписом ОСОБА_3 та скріплена печаткою позивача. Вказана обставина визнається сторонами. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 не мала повноважень на подання такої податкової декларації, оскільки не перебувала з позивачем в трудових відносинах та не вважалася посадовою особою позивача.

Судом з метою оцінки цієї обставини та визначення її впливу на правомірність виникнення податкового зобов'язання, проаналізовано матеріали перевірки органів прокуратури за зверненням ОСОБА_3 №5585 2010р. у зв'язку з безпідставною, на її думку, передачею колишнім директором ОСОБА_4 документів позивача директору сусіднього ринку ОСОБА_5. У своїх поясненнях ОСОБА_3 вказала, що вона як директор позивача перебуває на посаді з 04.04.2009р. рішенням зборів від 25.03.2008р. її обрано головою позивача і наглядової ради. У зв'язку з поганим самопочуттям директор ОСОБА_4 почав самоусуватись від виконання своїх обов'язків. На підставі протоколу засідання наглядової ради від 02.03.09р. на період до вирішення питання звільнення директора з посади загальними зборами учасників позивача покласти відповідальність за підписання первинних документів на заступника директора ОСОБА_3 (а.с. 137 Т.1). Згідно з актом ОСОБА_4 31.07.08р. передав, а ОСОБА_3 31.07.08р. як голова позивача прийняла печатку позивача (а.с. 140 Т.1). ОСОБА_4 видано довіреність від 16.02.09р. №9/1, якою ОСОБА_3 уповноважено представляти інтереси позивача з правом подання усіх без винятку документів (а.с. 148 Т.1). В матеріалах справи міститься також наказ, виданий директором ОСОБА_4 від 02.03.09р. №4, згідно з яким ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду заступника директора позивача з 02.03.09р. з правом першого підпису (а.с. 148а Т.1).

Судом також проаналізовано матеріали наглядового провадження органів прокуратури за зверненням ОСОБА_3 №312-08 2008. Вказані матеріали свідчать про наявність спору між ОСОБА_3 з приводу її звільнення з керівних посад в органах управління ТзОВ «Підприємці Торпедо» та незаконним, на її думку, призначенням директором ТзОВ «Підприємці Торпедо» ОСОБА_5, у зв'язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів.

Допитана в судовому засіданні 10.05.12р. в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що обрана заступником директора позивача, і хоча існував протокол про обрання її директором товариства, залишалась на посаді заступника директора, оскільки не змогла зареєструватись у встановленому порядку в реєстраційних органах на посаді директора. Їй не відомо, що ОСОБА_5 зареєстрована директором з жовтня 2010р. Податкову звітність від імені позивача складала та подавала особисто відповідачу з 02.03.09р. по грудень 2010р. Також пояснила, що особисто отримувала під розписку, оскаржену податкову вимогу. Для підтвердження повноважень надавала копію наказу на призначення її заступником директора позивача.

Допитаний в судовому засіданні 10.05.12р. в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що передавав печатку позивача ОСОБА_3 відповідно до акта прийому - передачі. 10.06.09р. обрана директором ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_3 з вимогою повернути печатку, проте вона відмовилась. Також зазначив, що ОСОБА_3 була головою наглядовою ради, починаючи з квітня - травня 2007р. Підтвердив факт обрання ОСОБА_3 заступником директора позивача, на якій вона перебувала до 10.06.09р., коли змінився штатний розпис позивача. Проте, ОСОБА_3 не звільнялась з посади заступника директора.

Узагальнюючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вважала себе законно обраною посадовою особою позивача і на цих підставах, зокрема, подавала податку звітність. При цьому, наявність спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо законності обрання/звільнення з посад в органах управління ТзОВ «Підприємці Торпедо» є питаннями його внутрішньої діяльності, і само по собі не впливає на правомірність виникнення податкового зобов'язання, і відповідно не може ставити в залежність від цього наповнення бюджету коштами за користування земельною ділянкою.

Суд за результатом аналізу наведених вище норм та фактичних обставин у справі дійшов до висновку, що чинне законодавство не передбачає ні повноважень податкового органу перевіряти повноваження посадової особи підприємства, яка подає податкову звітність, ні механізму здійснення такої перевірки, а лише зобов'язує перевіряти фактичну наявність підпису такої особи та печатки на податковій звітності, що і зроблено відповідачем належним чином.

Суд, враховуючи те, що податкова звітність позивача, яка подавалась ОСОБА_3 відповідала всім встановленим вимогам, встановив, що у відповідача не існувало правових підстав для відмови у її прийнятті.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що позивач стверджуючи, що ОСОБА_3 не мала ніякого відношення до діяльності позивача, без належних повноважень подавала податкову звітність, жодного разу не повідомляв відповідача про існування таких обставин.

З огляду на це, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що у податковій декларації неправильно визначено суму податкового зобов'язання, суд зазначає таке.

В декларації з орендної плати з юридичних осіб за 2010р. зазначено суму податкового зобов'язання у розмірі 221 216, 02 грн. Позивач вважає, що сума податкового зобов'язання за 2010р., виходячи із нормативної грошової оцінки землі, має становити 140 910,18 грн.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону 2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

При цьому, зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 вказаного Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Таким чином, Закон 2181 в імперативній формі забороняє платнику податків оскаржувати самостійно визначене податкове зобов'язання як в адміністративному, так і в судовому порядку, проте передбачає механізм захисту прав платника податків шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Проте, позивачем не надано суду доказів того, що він скористався своїм правом на подання уточнюючого розрахунку у встановленому порядку, в разі незгоди із даними, зазначеними в декларації з орендної плати з юридичних осіб за 2010р.

З огляду на це, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що податкова вимога вручена не уповноваженій особі, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1.10 ст. 1 Закону 2181 податкова вимога - письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Згідно з п.п 6.2.1, 6.2.2 п.6.2. ст. 6 Закону 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Податкові вимоги мають містити крім відомостей, передбачених підпунктом 6.2.3 вказаної статті, посилання на підстави їх виставлення; суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій; перелік запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу. Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Підпунктом 6.2.43 п.6.2 ст. 6 Закону 2181 визначено, що податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що податкова вимога №1/753 від 06.10.10р. вручена під розписку заступнику директора ОСОБА_3 11.10.10р. (а.с. 209 Т.1). Вказана обставина визнається сторонами.

Із врахуванням висновків суду викладених вище, суд вважає доводи позивача в цій частині необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що податкова вимога виставлена відповідачем правомірно, а тому позовна вимога про визнання її незаконною та скасування, задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача по визнанню податкового зобов'язання узгодженим у зв'язку з поданням неналежної декларації по орендній платі з юридичних осіб за 2010р., то така задоволенню також не підлягає, оскільки такі дії не мають самостійного юридичного значення і не породжують жодних правових наслідків.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.94 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємці Торпедо» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова про визнання протиправними дій та скасування податкової вимоги відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 02 червня 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик