Справа № 817/1363/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1363/15

17 червня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Таргоній А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

ОСОБА_4
до Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостінийх вимог на предмет спору - ОСОБА_5 акціонерне товариство "ОСОБА_6 Аваль" (Рівненська обласна дирекція)
про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 акціонерне товариство «ОСОБА_6 Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції про визнання протиправними дій державного виконавця в частині винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору по виконанню виконавчого листа №2-254 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року; скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №24387279 від 16.02.2011 в сумі 23076,28 грн. та зобовязання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-254, виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконанні у Відділі ДВС Дубровицького районного управління перебуває виконавче провадження №24387279 по виконанню виконавчого листа №2-254, виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції заборгованості в розмірі 230 762,85 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 25.09.2014 року позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість перед Банком, у звязку з чим, 05.01.2015 року ним було подано до Відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції лист ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 19.12.2014 про припинення кредитних відносин позивача з Банком. Проте, станом на дату звернення до суду виконавче провадження №24387279 не завершено, арешт накладений на все рухоме і нерухоме майно не припинений. Окрім того, 13.03.2015 року позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця від 16.02.2011 року стягнено з нього виконавчий збір в розмірі 23076,28 грн. Проте, станом на 19.12.2014 року, 05.01.2015 та 12.01.2015 року у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень були наявні лише постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №24387279 від 09.02.2011 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2011 року, постанова про розшук майна від 27.08.2012 та постанова про зупинення виконавчого провадження від 22.10.2012 року. Тому, в порушення п.п.3.3, 3.6 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5 державним несвоєчасно було внесено відомості про прийняття оспорюваної постанови до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Окрім того, позивач зазначає, що ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 01.01.2011 року (на момент винесення спірної постанови) зобовязує державного виконавця перед примусовим виконанням рішення пересвідчитися чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Наголошує, що постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував, чим був позбавлений можливості на її оскарження чи виконання в обумовлений нею термін, або доведення неможливості її виконання. Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору позивач також не отримував в установленому законом порядку. Натомість вказує, що державний виконавець також не скористався правом на особисте вручення постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» 05.01.2015 року, коли позивачем було подано до Відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції лист від 19.12.2014 року про повне погашення заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_6 Аваль». З таких підстав просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначає, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-254/10 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року про стягнення 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення з ОСОБА_4 завершено 02.02.2015 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-254/10 виданого 29.12.2010 Дубровицьким районним судом Рівненської області про стягнення 230762,85 грн. заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_4 винесена 09.02.2011 та надіслана із супровідним листом не пізніше наступного робочого дня боржнику до відома за адресою, зазначеною у виконавчому документі, тому боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження. Боржник 05.01.2015 року подав до Відділу ДВС заяву представника ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 19.12.2014 року про повернення виконавчих документів без подальшого виконання, у звязку із припиненням зобовязань. Проте, виконавче провадження не може бути закінчене, оскільки заява була без вихідного номера, а повноваження представника стягувача не належним чином оформлене, оскільки подана довіреність представника була не належним чином засвідчена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач також зазначає, що позивачем пропущено десятиденний строк на звернення до суду, оскільки оскаржувана постанова датована 16.02.2011 року, а позивач звернувся до суду лише у березні 2015 року. Оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору надсилалася на адресу боржника, він вважається таким, що був повідомлений про її існування, тому строк на її оскарження був пропущений. З таких підстав, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за їх безпідставністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції надав суду відповідні пояснення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи, та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження №24387279 та №24388170 по виконанню виконавчого листа №2-254/10 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованості в розмірі 230762,85 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

09.02.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №24387279 та надано строк на добровільне виконання рішення суду до 16.02.2011.

Одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2011 року.

16.02.2011 року у звязку відсутністю добровільного виконання позивачем виконавчого документа у строк до 16.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 23076,28 грн.

16.02.2011 року відповідачем було винесено постанову про обєднання виконавчих проваджень №24388170 та№24387279 у зведене виконавче провадження №45989554.

27.08.2012 року відповідачем винесено постанову про розшук майна боржника. 22.10.2012 року у звязку із розшуком майна відповідачем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що 04.06.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №38280345 з виконання виконавчого листа №2/202/1640/2013 виданий 11.03.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 138830,06 грн. та 1488,30 грн. судового збору.

11.06.2013 року виконавче провадження №38280345 з виконання виконавчого листа №2/202/1640/2013 виданий 11.03.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 138830,06 грн. та 1488,30 грн. судового збору було приєднано до зведеного виконавчого провадження №45989554, яке веде Відділ державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції.

Матеріали справи також свідчать, що 05.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 19.12.2014 року про повернення виконавчих документів без виконання у звязку із погашенням позивачем всієї заборгованості та припинення відносин між ним та Банком.

Проте, дана заява відповідачем залишена без задоволення, оскільки на його думку заява не містить вихідного номера та повноваження по наданій довіреності не засвідчені належним чином, що позбавляє можливості державного виконавця завершити виконавче провадження.

ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» повторно було направлені на адресу відповідача заяви про повернення виконавчих документів без виконання 17.01.2015 та 02.03.2015 року.

02.02.2015 Відділом ДВС Дубровицького районного управління юстиції було закінчено виконавче провадження №24388170 з виконання виконавчого листа №2-254/10 виданого 29.12.2010 Дубровицьким районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Виконавче провадження №24387279 з виконання виконавчого листа №2-254/10 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованості в розмірі 230762,85 грн. на момент вирішення справи по суті не закінчено.

Судом встановлено, що 13.03.2015 року позивачу стало відомо про винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №24387279 від 16.02.2011 року.

Не погоджуючись із оспорюваною постановою про стягнення виконавчого збору та діями державного виконавця щодо її винесення, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІУ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Частиною 6 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше ніж наступного дня після її винесення надсилається боржнику і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

У відповідності до частини 1 статті 27 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно з частиною 1, 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що обов'язковою умовою, яка передує винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є направлення державним виконавцем (відповідачем) на адресу боржника (позивача) копії постанов про відкриття виконавчого провадження із супровідним листом та не виконання її боржником в добровільному порядку протягом семи днів. При цьому, державний виконавець обовязково перед тим як почати примусове виконання рішення зобовязаний пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Проте, відповідачем не надано доказів того, чи отримував позивач копію постанови про відкриття виконавчого провадження та чи був обізнаний про наявність виконавчого провадження. Відповідач також не зміг пояснити суду, чи пересвідчився державний виконавець перед винесенням постанови про стягнення з боржника виконавчого збору про отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач стверджував, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому не був вчасно повідомлений про необхідність самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанов, чим позивача на самостійне добровільне їх виконання.

При цьому позивач наголосив, що у разі надання йому передбаченої законом можливості добровільного виконання постанов, позивач правомірно б розраховував на те, що за таких обставин виконавчий збір у боржника не стягується. Тобто, дії позивача по добровільному виконанню постанов державного виконавця мали б передбачувані та очікувані для позивача правові наслідки. Однак, оскільки позивач був позбавлений права на добровільне виконання постанов, через неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків та не надіслання відповідачу постанов у встановлений строк, позивач вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору на разі є протиправним, тому, як спричинені протиправними діями відповідача та є їх наслідком.

Як зазначалося раніше судом, згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Згідно додатку 28 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5 постанова про стягнення виконавчого збору затверджується начальником відділу державної виконавчої служби.

Наявна у матеріалах справи постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №24387279 від 16.02.2011 року не містить резолюції начальника відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції про її затвердження, що суперечить статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та не відповідає вимогам додатку 28 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачем не було надіслано у встановленому законом порядку для позивача постанови про стягнення виконавчого збору, у звязку з чим позивач не був обізнаний про її існування.

Частиною 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державним виконавцем або іншою особою, уповноваженою державним виконавцем, документи виконавчого провадження можуть бути вручені особисто сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку. Аналогічні норми містяться і в редакції Закону від 05.04.2015 року.

Проте, відповідач не скористався правом на вручення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору особисто 05.01.2015 року, коли позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчих документів без виконання.

Поміж того, відповідно до п.3.3 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5 відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу ДВС відомості про таку дію вносяться до Єдиного реєстру протягом двох робочих днів після її проведення або надходження повідомлення про її проведення.

Пунктом 3.6 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5, постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. У разі тимчасової відсутності доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (через перебої в електропостачанні, електрозв'язку тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з подальшим обов'язковим внесенням таких документів до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в день усунення причин, що перешкоджали доступу до нього.

Судом встановлено, що на момент винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору 16.02.2011 року дана постанова всупереч Положенню про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень не була своєчасно внесена до Реєстру.

Матеріали справи свідчать, що ні 19.12.2014, ні 05.01.2015, 12.01.2015 року дана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не містилася в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Судом встановлено, що дана постанова була внесена до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень лише 13.03.2015 року, що є порушенням вимог Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення з позивача виконавчого збору є неправомірною та підлягає скасуванню.

Окрім того, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не доведення до позивача в установленому законом порядку про існування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №24387279 від 16.02.2011 року та неприйняття необхідних заходів щодо закінчення виконавчого провадження. Посилання представника відповідача на те, що довіреність стягувача не відповідає встановленій формі (неналежний підпис, печатка) судом оцінюються критично, оскільки судом встановлено, що довіреність 493972 видана представнику стягувача ОСОБА_3 містить наявність наданих повноважень на ведення справ в усіх інстанціях та має право одноособово здійснювати підписання листів, повідомлень, заяв, вимог, скарг, що повязані зі збором заборгованості фізичних осіб.

Щодо зобовязання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-254, виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що повинно прийматися відповідачем на підставі законів, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог частини першої статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, так як прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження належить до дискреційних повноважень державної виконавчої служби, що унеможливлює їх здійснення судом, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1827,00 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 1753,92 грн. підлягають присудженню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 16.02.2011 року ВП №24387279 по виконанню виконавчого листа №2-254 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.02.2011 року ВП №24387279 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року;

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління щодо не закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-254 виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області 29.12.2010 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1753,92 (одна тисяча сімсот пятдесят три ) гривні 92 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 22 червня 2015 року.