Справа № 2а-1191/11/0970
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 р. Справа № 9104/14508/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2011 року у справі за позовом Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Ойл Україна", фізичної особи-приватного підприємця - ОСОБА_1 третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору управління Служби Безпеки України в Івано-Франківській області про стягнення коштів в сумі 75600,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА :

Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору управління Служби Безпеки України в Івано-Франківській області 05 квітня 2011 року звернулася в суд з адміністративним позовом до ТзОВ "Капітал Ойл Україна" , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення в дохід держави коштів в розмірі 75600,00 гривень, одержаних за нікчемним правочином.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та оператором договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року ТОВ "Капітал Ойл Україна" 28 липня 2009 року, був укладений договір доручення на поставку продукції за №27/28-07/2009, предметом договору є зобов`язання повіреного зробити від імені і за рахунок довірителя певні юридичні дії, а саме укласти договір купівлі-продажу будівельних матеріалів з метою придбання їх довірителем. За виконану поставку гравію проведена про плата у розмірі 75600,00 грн. На думку представника позивача, вказана фінансово-господарська операція носить безтоварний характер, та відбулася із формальним відображенням в бухгалтерському обліку, вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та по своїй природі є нікчемною та тягне застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України. Згідно податкової звітності та наданих до перевірки письмових пояснень ОСОБА_1, встановлено відсутність необхідних умов для здійснення основного виду діяльності, відсутні трудові ресурси та необхідні машини, механізми та обладнання для здійснення господарської діяльності пов'язаною з поставкою гравію. Такий висновок обґрунтовується обставинами викладеними в акті про результати позапланової документальної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року за № 1256/17-3/НОМЕР_1 від 12.03.2011 року, матеріалами зібраними в рамках розслідування кримінальної справи № 577 по обвинуваченню виконуючого обов'язки директора ДП "Богородчанинафтогаз" та колишнього директора оператора договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року, ТОВ "Капітал Ойл Україна", фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_1

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2011 року в задоволенні позовної заяви Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську до ТзОВ "Капітал Ойл Україна", фізичної особи-приватного підприємця - ОСОБА_1 третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору управління Служби Безпеки України в Івано-Франківській області про стягнення коштів в сумі 75600,00 грн. - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на думку представника позивача, вказана фінансово-господарська операція носить безтоварний характер, та відбулася із формальним відображенням в бухгалтерському обліку, вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та по своїй природі є нікчемною та тягне застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України. Згідно податкової звітності та наданих до перевірки письмових пояснень ОСОБА_1, встановлено відсутність необхідних умов для здійснення основного виду діяльності, відсутні трудові ресурси та необхідні машини, механізми та обладнання для здійснення господарської діяльності пов'язаною з поставкою гравію. Такий висновок обґрунтовується обставинами викладеними в акті про результати позапланової документальної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року за №1256/17-3/НОМЕР_1 від 12.03.2011 року, матеріалами зібраними в рамках розслідування кримінальної справи № 577 по обвинуваченню виконуючого обов'язки директора ДП "Богородчанинафтогаз" та колишнього директора оператора договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року, ТОВ "Капітал Ойл Україна", фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_1

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що встановлені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України санкції можуть бути застосовані лише з дотриманням строків, установлених статтею 250 цього Кодексу, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня порушення суб'єктом установлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Оскільки ДПІ в м. Івано-Франківську звернулося в суд з адміністративним позовом 05.04.2011 року, а договір доручення №27/28-07/2009 укладений між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 та оператором договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року ТОВ "Капітал Ойл Україна" 28 липня 2009 року, то строк для застосування адміністративно-господарських санкцій встановлений ст. 250 Господарського кодексу України, позивачем пропущено. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угоди, що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності відповідачів, оскільки мета є суб'єктивною ознакою, притаманною фізичним особам, юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи. Доказів на підтвердження факту порушення відповідачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані відповідачу в зв'язку з несплатою ним сум податкових зобов'язань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірного зобовязання за спірними договором або відомості про наявність податкового боргу у відповідачів, представником позивача та представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, також суду не надано.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 12.03.2011 року позивачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 30.06.2010 року, за результатами якої було складено акт від 12.03.2011р. № 1256/17-3/НОМЕР_1 (далі - акт № 1256.

У висновках акту № 1256 зазначено про порушення відповідачем - 2, п.п.7.3.1 п.7.3 с.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податкових зобов`язань на суму ПДВ 73319,02 грн.; п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено чистий дохід за I-II кв. 2010р. За вказані порушення згідно з Податковим кодексом України передбачено застосування штрафних санкцій.. 28 липня 2009 року між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі СПД - ОСОБА_1) (надалі - Продавець) та оператором договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року ТОВ "Капітал Ойл Україна"(надалі - Покупець)., був укладений Договір доручення на поставку продукції за №27/28-07/2009. Предметом Договору є зобов`язання повіреного зробити від імені і за рахунок довірителя певні юридичні дії, а саме укласти договір купівлі-продажу (будівельних матеріалів) з метою придбання їх довірителем. На виконання умов вказаного договору відповідачем-1, виписано видаткові накладні на поставку гравію: видаткова накладна № 00-0000228 від 30.07.2009 року на суму 75600,00 грн. За виконану поставку гравію Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця, проведена про плата в розмірі 75600,00 гривень.

Згідно податкової звітності та наданих до перевірки письмових пояснень ОСОБА_1, представник позивача та представник третьої особи на стороні позивача наполягали, що у відповідача-2 відсутні необхідні умови для здійснення основного виду діяльності, відсутні трудові ресурси та необхідні машини, механізми та обладнання для здійснення господарської діяльності пов'язаною з поставкою гравію. Також ОСОБА_1 не використовував найману робочу силу, трудові угоди з громадянами не укладались, заробітна плат не нараховувалась та не сплачувалась, транспортних засобів не має.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Івано-Франківській області кримінальна справа № 577 по обвинуваченню виконуючого обов'язки директора ДП "Богородчанинафтогаз" ОСОБА_2 та колишнього директора ТзОВ "Капітал Ойл Україна " ОСОБА_3, фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_1, щодо вчинення ними за попередньою змовою групою осіб замаху на заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем коштами державного підприємства "Богородчанинафтогаз" в особливо великих розмірах на суму 549777, 76 грн., та вчинення за попередньою змовою групою осіб службового підроблення документів, що спричинило тяжкі наслідки, тобто за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2. і ч.3 ст. 358, ч.2 ст.366 КК України.

В ході розслідування вказаної кримінальної справи встановлено, що зі слів ОСОБА_1 гравій йому поставляла ОСОБА_4 на підставі усної домовленості з річки Бистриця-Солотвинська на території с. Яблунька Богородчанського району. В той же час дана особа будучи допитана в якості свідка вказала, що не здійснювала поставку гравію та договірних правовідносин із вказаною особою не мала протокол допиту від 08.11.2010 року. Згодом, ОСОБА_1 змінив покази, та вказав, що гравій йому поставлявся ОСОБА_5 з річки Бистриця-Солотвинська на території с. Яблунька Богородчанського району. Згідно отриманого пояснення ОСОБА_1 було відгружено гравій на суму 75600,00грн., який закуповувався у приватних підприємців згідно усної домовленості. 17.03.2011 року Івано-Франківським обласним виробничим управлінням по меліорації і водному господарству надана відповідь за №06-8/395 на запит слідчого відділу УСБУ в Івано-Франківській області відповідно якого встановлено, що на протязі 2009-2010 років в Богородчанському районі не надавалися окремі дозволи на забір гравію фізичним та юридичним особам.

В судовому засіданні встановлено, що досудове слідство по кримінальній справі № 557 по обвинуваченню виконуючого обов'язки директора ДП "Богородчанинафтогаз" ОСОБА_2 та колишнього директора ТзОВ "Капітал Ойл Україна " ОСОБА_3, фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_1, щодо вчинення ними за попередньою змовою групою осіб замаху на заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем коштами державного підприємства "Богородчанинафтогаз" в особливо великих розмірах на суму 549777, 76 грн., та вчинення за попередньою змовою групою осіб службового підроблення документів, що спричинило тяжкі наслідки, тобто за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2. і ч.3 ст. 358, ч.2 ст.366 КК України, завершено та направлено до Івано-Франківського міського суду.

За твердженням представника позивача, представника третьої особи на стороні позивача, всі вищевказані обставини підтверджують укладання відповідачем-1 та відповідачем -2 правочину, з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, що у свою чергу тягне за собою визнання його нікчемним та відповідно застосування наслідків нікчемності.

Дослідивши подані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд приходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних мотивів.

Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги, щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічні санкції встановлені й статтею 208 Господарського кодексу України, відповідно до якої, якщо господарське зобовязання визнано недійним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін у разі виконання зобовязання обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язаннями, а у разі виконання зобовязання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Однак, слід зазначити, що на відміну від положень статті 208 ГК України, у відповідності до змісту частини 3 статті 228 ЦК України, обов'язковою умовою застосування наслідків укладення правочину вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства є визнання його недійсним судом.

Згідно з вимогами вищенаведених норм Цивільного та Господарського кодексів України передбачені ними санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, як зазначає позивач в позовній заяві, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 Господарського кодексу України.

Слід також, зазначити, що стаття 228 ЦК України доповнена частиною 3 в грудні 2010 року та набрала законної сили з 01.01.2011 року. Тобто, на момент укладення договору доручення № 27/28-07/2009 від 28.07.2009 року, вказаної норми не існувало.

Встановлені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України санкції можуть бути застосовані лише з дотриманням строків, установлених статтею 250 цього Кодексу, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня порушення суб'єктом установлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З вищенаведеного вбачається, що умовою для застосування санкцій встановлених ст. 228 ЦК України та ст. 208 Господарського кодексу України є визнання договору недійсним, як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного і господарського кодексів вбачається, що для визнання договору недійним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них. Такий умисел виникає при укладенні договору або в момент виконання такого договору. Саме з цього часу слід обчислювати строк застосування адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки ДПІ в м. Івано-Франківську звернулося в суд з адміністративним позовом 05.04.2011 року, а договір доручення №27/28-07/2009 укладений між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 та оператором договору про спільну діяльність № 1-06/12-2006 від 06.12.2006 року ТОВ "Капітал Ойл Україна" 28 липня 2009 року, то строк для застосування адміністративно-господарських санкцій встановлений ст. 250 Господарського кодексу України, позивачем пропущено.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що вищезазначений договір укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно ч.1 ст. 203, ч.2 ст. 215 ЦК України його слід вважати нікчемним. Визнання такої угоди недійсною не вимагається. Та враховуючи вищенаведені висновки суду щодо характеру санкцій, укладення таких угод тягне за собою наслідки у вигляді застосування санкцій, передбачених ч.1 ст. 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " до угод, укладених з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства належать, зокрема угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або приватної власності з корисливою метою, на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів, використання майна, що перебуває у їх власності або користуванні, всупереч інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне користування нею, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених в обігу.

В матеріалах справи відсутні обставини, встановлені податковим органом на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, відповідач діяв з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угоди, що мали місце під час здійснення підприємницької діяльності відповідачів, оскільки мета є суб'єктивною ознакою, притаманною фізичним особам, юридичні особи діють через органи управління і як наслідок через фізичних осіб, які входять до складу таких органів управління, а тому для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи необхідно довести наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту порушення відповідачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані відповідачу в звязку з несплатою ним сум податкових зобов'язань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірного зобовязання за спірними договором або відомості про наявність податкового боргу у відповідачів, представником позивача та представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, також суду не надано.

Таким чином, відсутність наявності в діях хоча б однієї зі сторін угоди умислу на її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, зумовлює відсутність підстав для застосування визначених ст.ст. 215, 216, 228 ЦК України правових наслідків, пов'язаних із стягненням виконаного.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу, визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Даний факт, а саме встановлення нікчемності угоди як такої, що порушує публічний порядок та суперечить інтересам держави і суспільства, презумується у мотивувальній частині судового рішення, а не в резолютивній.

У свою чергу, органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.90 року N 509-XII "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення в доход держави грошових коштів, отриманих за спірним господарським зобов'язанням, на підставі ст. 208 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК України, передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню, наведеному у частині першій статті 238 ГК України.

Наведене законодавче регулювання спірних правовідносин свідчить на користь висновку, що застосування санкцій можливо лише у разі виконання правочину хоча б однією стороною. У той же час, зазначені санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Оскільки відповідачем не доведено попередньої узгодженої домовленості між відповідачами на ухилення від сплати податків, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не можуть бути підставою для застосування санкцій, передбачених ст. 208 ГК України.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2011 року у справі № 2а-1191/11/0970 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

Д.М. Старунський