Справа № 2-а-5535/08/1570
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5535/08/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

від Прокуратури Одеської області: ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства Чорноморсько Азовського виробничо експлуатаційного Управління морських шляхів до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень №/2 та №/0 від 13.06.2005 року, -

ВСТАНОВИВ:

З Вищого адміністративного суду України до Одеського окружного адміністративного суду надійшла на новий розгляд адміністративна справа за позовом Державного підприємства «Чорноморсько-азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень №/2 та №/0 від 13.06.2005 року.

У своєму позові Державне підприємство «Чорноморське-азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» (далі ДП «Чоразморшлях»), з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначило, що відповідачем неправомірно зменшено валові витрати позивача за 2001 р. у звязку із віднесенням витрат по технічному обслуговуванню плавзасобів до витрат на проведення ремонтних робіт з відповідним збільшенням вартості основних засобів з подальшою амортизацією. При цьому позивач зазначив, що твердження відповідача, що проведення ремонтів та технічного обслуговування є витратами на поліпшення основних засобів, зазначивши при цьому, що метою як ремонту так і техобслуговування не було і не може бути доведення плавзасобів до стану виведення із експлуатації. Позивач підкреслює, що техобслуговування не може бути віднесене ні до поняття «ремонти», ні до поняття «поліпшення», оскільки метою техобслуговування є підтримання справного стану плавзасобів.

Щодо застосування штрафних санкцій на підставі ст. 7 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» позивач вказує, що оплата фрахтівникові експлуатаційних витрат від імені та за дорученням судно володаря не може розглядатися як розрахунки в межах торгівельного обороту між резидентом та нерезидентом, такі суми не є оплатою підприємства, на такі суми не можуть розповсюджуватися вимоги ст. 7 названого Декрету КМУ та застосування до підприємства санкцій за здійснення розрахунків в межах торгівельного обороту не через уповноважені банки є неправомірним.

Крім цього, позивач вважає нарахування штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 13.06.2005 року №/0 прийнятим в порушення ст.250 Господарського кодексу України щодо строків застосування до субєктів господарювання адміністративно-господарських санкцій.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі і просив задовольнити адміністративний позов повністю.

Відповідач надав до суду заперечення (а.с. 94-98 т. 4), в яких зазначив, що витрати понесені позивачем у звязку із виведенням суден із експлуатації для проведення ремонту та технічного обслуговування є витратами які безпосередньо повязані з поліпшенням основних фондів, оскільки їх метою було доведення основних фондів (плавзасобів) до стану в якому можливо було проводити їх поліпшення, тобто до стану виведення з експлуатації. Таким чином, зазначені витрати, згідно з вимогами діючого на той час податкового законодавства, могли включатися до складу валових витрат, лише у межах, встановлених пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств».

Також відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» при розрахунках між резидентами та нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта і такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

Відповідно до гл. 3 Правил використання іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління НБУ від 26.03.1998 р. № 119, у разі надання резидентами послуг за межами України на транспортних засобах дозволяється використання готівкової іноземної валюти як засобу платежу з наступним її внесенням на рахунки резидентів в уповноваженому банку.

Таким чином, відповідач робить висновок, що використання готівкової іноземної валюти в розрахунках за надані за межами України послуги чинним законодавством не передбачено.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись при цьому на доводи, викладені у наданих до суду запереченнях.

Представник Прокуратури Одеської області заперечував проти задоволення позовних вимог, погоджуючись із позицією ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача та представника Прокуратури Одеської області, дослідивши доводи адміністративного позову та заперечень на нього, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступні факти та обставини.

ДП «Чоразморшлях» (ідентифікаційний код 01125637), зареєстровано Жовтневим районним виконавчим комітетом м. Одеси 16.01.1992 року за № 404. З 27.03.2002 року позивач зареєстрований Іллічівським міськвиконкомом за № 0495.

В період з 04.07.2000 року по 13.08.2002 року підприємство знаходилось на податковому обліку в ДПІ у м. Одеса, а з 14 серпня 2002 року стало на податковий облік в ДПІ у м. Іллічівську.

Відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок на IV квартал 2003 р. ДПІ у м. Іллічівську була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ДП «Чоразморшлях» () за період з 01.07.2001 р. по 01.10.2003 р., за результатами якої складено акт від 27.01.2005 р. № 166/23-204.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у м. Іллічівську були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 від 28.01.2005р. про визначення податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 60750,00грн. у т.ч. основний платіж 40500,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 20250,00грн.; - №/0 від 28.01.2005р. про визначення податкового зобовязання за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штраф у розмірі 11396533,55грн.

За наслідками процедури адміністративного узгодження контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 від 20.04.2005р., №/1 від 20.04.2005р., №/2 від 13.06.2005р., №/2 від 13.06.2005р., в яких визначена сума податкових зобовязань залишилась незмінною.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що в обгрунтування визначення податкових зобовязань по податку на прибуток на суму 40500 грн. відповідачем зазначено в акті перевірки про порушення позивачем вимог пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції від 22.05.1997 р. Зазначене твердження ДПІ суд вважає правомірним з наступних підстав.

Відповідно до вимог пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) платники податку мають право протягом звітного року віднести до валових витрат будь-які витрати, повязані з поліпшенням основних фондів у сумі, що не перевищує 5% сукупної балансової вартості основних фондів на початок звітного року. У 2003 р. зазначена норма закону була викладена у наступній редакції: «Платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, повязані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у сумі, що не перевищує 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду».

Однак позивачем на порушення вищевказаних законодавчих вимог у 2001 р. зайво включено до складу валових витрат витрати повязані з ремонтом суден у сумі, що перевищує 5% сукупної балансової вартості груп основних фондів на початок звітного року, у 2003 р. зайво включено до складу валових витрат витрати повязані з ремонтом суден у сумі, що перевищує 10% сукупної балансової вартості груп основних фондів на початок звітного року.

Під час перевірки позивача ДПІ у м. Іллічівську було встановлено, що ДП «Чоразморшлях» укладено контракти з ПП «Дарт» на технічне обслуговування та ремонт плавзасобів. Згідно умов цих контрактів одночасно проводиться ремонт та технічне обслуговування суден. Узгодженими кошторисами виконаних робіт передбачені витрати повязані з виведенням судна з експлуатації для проведення ремонту та технічного обслуговування, вартість зазначених робіт за 2001 р. склала 135000 грн.

Вказані витрати підприємством віднесено до витрат по технічному обслуговуванню та бухгалтерським проводкам Дт231 Кт631 віднесено до валових витрат замість витрат на проведення ремонтних робіт та відповідно до збільшення вартості основних засобів з подальшою амортизацією.

Аналогічно у 2003 р. позивачем віднесено до валових витрат витрати по технічному обслуговуванню у сумі 532000 грн.

Отже, у 2001 та 2003 році законодавчо було встановлено правило податкового обліку згідно якого обмежувалось віднесення до складу валових витрат саме витрат повязаних з поліпшенням основних фондів. Згідно з пп. 8.7 ст. 8 вищезазначеного закону поточний і капітальний ремонт, реконструкція, модернізація, технічне переозброєння відносяться до числа покращень основних фондів, однак не вичерпують їх перелік. Витрати понесені позивачем у звязку із виведенням суден із експлуатації для проведення ремонту та технічного обслуговування є витратами які безпосередньо повязані з поліпшенням основних фондів, оскільки їх метою було доведення основних фондів (плавзасобів) до стану в якому можливо було проводити їх поліпшення, тобто до стану виведення з експлуатації. Таким чином, зазначені витрати, згідно з вимогами діючого на той час податкового законодавства, могли включатися до складу валових витрат, лише у межах, встановлених пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств», а тому податкове повідомлення-рішення №/2 від 13.06.2005 року є обґрунтованим та прийнятим в межах та у спосіб, передбаченими Конституцією та Законами України.

Здійснене відповідачем нарахування позивачу пені у розмірі 33648,33 грн. та застосування штрафних санкцій на підставі п. 2 ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» на суму 5435162,26 грн. є правомірним з наступних підстав.

Під час перевірки відповідачем ДП «Чоразморшлях» останнє надало тайм-чартерну угоду від 25.12.1995 р. № МU 000200, згідно якої власник судна «Перекопський» - ДП «Чоразморшлях», фрахтівник «Consorcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) із визначенням тривалості чартеру 25 місяців та ставки фрахту 5970 дол. США. Пунктом 20 цієї угоди визначено, що оплата фрахту здійснюється на підставі розрахунку за місячний термін. Сума оплати визначається шляхом помноження кількості робочих днів на ставку фрахт та сплачується у дол. США за винятком сум, витрачених фрахтівником за власника відповідно послідуючим вказівкам власника.

Відповідачем під час перевірки позивача встановлено, що за перевіряємий період, а саме: 2 півріччя 2001 р. 9 місяців 2003 р. позивачем надано послуг по цій угоді на загальну суму 4043306,88 дол. США, оплачено грошовими коштами за рахунок позивача 2443219,92 дол. США, зараховано сум витрачених фрахтівником за вказівками власника 619256,43 дол. США та сплачено фрахтівником готівкою до каси ділянки днопоглиблювальних робіт та каси судна «Перекопський» - 1022580,17 дол. США.

При перевірці питання своєчасності розрахунків в іноземній валюті по актам виконаних робіт, що виставлялися позивачем за надані на експорт послуги фрахтівнику «Consorcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) у періоді 2 півріччя 2001 р. 9 місяців 2003 р. встановлено порушення термінів, визначених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», згідно якого виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначених в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності з моменту підписання акту або іншого документа, що засвідчує виконання робіт (надання послуг), експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного терміну потребує індивідуальної ліцензії НБУ. На підставі ст. 4 цього Закону відповідачем на заборгованість ДП «Чоразморшлях» у сумі 202879,76 дол. США правомірно нарахована пеня у сумі 33648,33 грн.

Разом з цим, відповідно до ст.238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути засновані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідації його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Пеня за порушення встановлених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, нарахування якої передбачено ст. 4 цього Закону, підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є такою санкцією за своєю юридичною сутністю.

Згідно ст.250 Господарського кодексу України адміністративного-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Закінчення будь-якого із встановлених статтею 250 ГК України строків виключає застосування таких санкцій до суб'єкта господарювання за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності.

Зазначеної позиції притримується Вищий адміністративний суд України в аналогічній справі № К/9991/41306/12 за позовом Державного підприємства «Чорноморсько-азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» ДП «Чоразморшлях» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби про скасування рішення про застосування санкцій, в якій суд, посилаючись на ст.ст. 238, 250 Господарського кодексу України зазначив, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з вищенаведених норм діючого на той час законодавства, здійснене відповідачем нарахування позивачу пені у сумі 1774,11 грн. по акту виконаних робіт за наданий трансфер «Astielero Rio Santiago», що розрахована відповідачем за період з 02.10.2003 р. по 16.10.2003 р. є неправомірним, оскільки прийнято з порушенням строків застосування адміністративно-господарської санкції, суперечить вимогам п. 2.8 Порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації документальних перевірок юридичних осіб, затвердженого наказом ДПА України від 01.04.2004 р. № 187, здійснене з перевищенням повноважень, наданих органам державної податкової служби, визначених в посвідченнях на перевірку позивача у яких зазначено перевіряє мий період: 01.07.2001 р. по 01.10.2003 р. Так само неправомірним є нарахування ДПІ позивачу пені на суму 4695,27 грн. за період з 02.10.2003 р. по 05.02.2004 р.

Поряд з цим згідно умов тайм-чартерної угоди від 25.12.1995 р. № МU 000200 судновласник отримував від фрахтівника іноземну валюту готівкою, яка використовується за межами митної території України на експлуатаційні витрати по обслуговуванню суден (для виплати екіпажу добових, на представницькі витрати ділянки днопоглиблювальних робіт, на закупку запасних частин та на господарську мету). На суму отриманої іноземної валюти готівкою зменшилася валютна виручка, що повинна надходити на валютний рахунок позивача за надане у фрахт судно. За перевіряє мий період фрахтівником надано до каси дільниці днопоглиблювальних робіт та каси судна «Перекопський» іноземної валюти готівкою на суму 1022580,17 дол. США.

Так, як зазначено вище, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначених в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності з моменту підписання акту або іншого документа, що засвідчує виконання робіт (надання послуг), експорт прав інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» при розрахунках між резидентами та нерезидентами в межах торгівельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта і такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

Здійснення розрахунків через уповноважені банки це здійснення розрахунків у безготівковій формі.

Відповідно до п. 2 ст. 16 вищевказаного Декрету КМУ за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого ст. 7 цього Декрету застосовується штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перераховані у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких розрахунків.

Відповідно до глави 3 Правил використання іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 26.03.1998 року №119, у разі надання резидентами послуг за межами України на транспортних засобах дозволяється використання готівкової іноземної валюти як засобу платежу з наступним її внесенням на рахунки резидентів в уповноваженому банку.

Отже дозвіл стосується виключно розрахунків за реалізовані товари та надані послуги на повітряних, морських, річкових судах, у потягах та автобусах та за надані послуги з міжнародних пасажирських перевезень та поромних переправлень у прикордонних з Україною зонах.

Вищевикладене свідчить про правомірне застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій на підставі п. 2 ст. 16 названого Декрету Кабінету Міністрів України на загальну суму 5435162,26 грн.

Крім того, правомірним є також нарахування ДПІ у м. Іллічівську ДП «Чоразморшлях» пені на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» на суму 376080,31 грн.

Як вбачається з матеріалів справи субконтракт № РОМ/sc/103 на виконання днопоглиблювальних та відновлювальних робіт між «Penta Ocean Construction Co. LTD» (підрядник) та ДП «Чоразморшлях» (субпідрядник) укладено угоду від 08.09.2011 р. по проекту «Розширення порту Бургас». Згідно п. 15 зазначеного контракту субпідрядник надає підряднику письмовий звіт про вартість робіт. Підрядник на протязі 7 днів узгоджує суму, яка належить до сплати. На протязі 50 днів після затвердження підрядником письмового звіту, наданого субпідрядником підрядник здійснює оплату субпідряднику. Відповідно до п. 4.2 субконтракту ставки та ціни обумовлені тут, залучають: будь-які та всі загальнодержавні, місцеві та муніципальні податки, мито, збори, найомну платню, які можуть бути застосовані в республіці Болгарія, під час митного очищення імпортованого товару та в подальшому експортованого обладнання, матеріалів. Оплату лоцманських послуг, демередж та відрахування на соціальне забезпечення, за виключенням будь-яких податків, мита, зборів на паливо та мастила.

Враховуючи вищезазначений пункт субконтракту РОМ/sc/103 Компанією «Penta Ocean Construction Co. LTD» було повернуто грошовими коштами на рахунок позивача суму податку на додану вартість, що була сплачена за бункеровку палива та мастильними матеріалами суден позивачем. Як вбачається з матеріалів справи всього на рахунок позивача надійшло 242985,2 дол. США, у т.ч. 31.07.2002 р. 208801,24 дол.США, 12.05.2003 р. 34183,96 дол. США. Суми сплаченого ПДВ були включені до складу витрат та на вказані суми зменшено суму оплати по виконаним днопоглиблювальним роботам у відповідному періоді.

Суд вважає здійснене відповідачем нарахування позивачу на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» пені на суму 5543130,27 грн. неправомірним, виходячи з наступного.

Під час перевірки ДП «Чоразморшлях» надало податковому органу тайм-чартерне узгодження від 20.02.2002 р., укладене між позивачем та фірмою «ABBEY COMMERCIAL LTD» (Великобританія), відповідно до якого ДП «Чоразморшлях» (судновласник) надає фірмі «ABBEY COMMERCIAL LTD» (фрахтівнику) судно з/с «Тілігульський», ставка чартера становить 3830 дол. США на добу. Зобов'язання на суму 566840 дол. США між вказаними сторонами були припинені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог згідно угод від 07.06.2002 р. та від 15.08.2002 р., про що свідчить акт проведення взаємних розрахунків від 10.02.2004 р.

Стверджуючи про неправомірність вищевказаного заліку зустрічних однорідних вимог, відповідач нарахував позивачу пеню за порушення вимог ст. 1 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» на загальну суму 5543130,27 грн.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» субєкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів, крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону всі субєкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг) з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг.

Положеннями ст. 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 Цивільного кодексу України визначені випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог.

Проте, жодним з наведених вище актів не забороняється припинення зобовязання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги за зовнішньоекономічними договорами.

За таких обставин суд не погоджується з доводами податкового органу про те, що припинення зобовязання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги суперечить чинному на час виникнення спірних відносин законодавству України.

Щодо нарахування позивачу пені у сумі 275 грн. за несвоєчасне повернення валютних коштів за недопоставлені запчастини від фірми «Johan Walter Berg AB» для судна з/с «Тілігульський», ДП «Чоразморшлях» позивач проти цього не заперечує, про що неодноразово зазначав.

Здійснене відповідачем застосування до позивача штрафних санкцій на суму 1768 грн. на підставі п. 2.3 Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 04.10.1999 р. № 542 та ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» є правомірним з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи про повернення в Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами» від 18.06.1994 р. № 319 декларуванню підлягає наявність у резидента валютних цінностей та майна, які перебувають за межами України.

Маючи дебіторську заборгованість у сумах 7394,67 дол. США по тайм-чартерній угоді № MU000200 від 25.12.1995 р. та 242985,2 дол. США по субконтракту № РОМ/sc від 08.09.2001 р., по якій за результатами даної перевірки нараховується пеня, та яка станом на 01.07.2002 р.; 01.10.2002 р.; 01.01.2003 р.; 01.04.2003 р.; 01.10.2003 р. є простроченою дебіторською заборгованістю. Зазначена заборгованість повинна була відображатись у розділі 2 п. 13 Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резидентам України та знаходяться за її межами. Як встановлено судом, вищезазначена декларація до податкової інспекції позивачем надавалася, однак дебіторська заборгованість в ній відображена не була.

Крім того, невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Так, ст. 2.7 постанови Правління НБУ від 08.02.2000 р. № 49 «Про затвердження положення про валютний контроль» встановлені штрафні санкції за порушення строків декларування один неоподатковуваний мінімум доходів громадян за кожен день порушення, а за порушення резидентами порядку декларування 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під порушенням порядку декларування слід розуміти надання недостовірної інформації або перекручення даних, наведених у декларації про валютні цінності, чи такі дії, які свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та іншого майна, що наявні за межами України.

Декларація за 01.04.2003 р. надана ДП «Чоразморшлях» до ДПІ 29.04.2003 р., тобто з перевищенням законодавчо встановлених термінів її подання.

Таким чином, податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафних санкцій у розмірі 1768 грн. за порушення строків подання декларації.

Поряд з цим, суд вважає неправомірним податкове повідомлення-рішення від 13.06.2005 р. № /2, прийняте ДПІ у м. Іллічівську, на підставі наступного.

Згідно з п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобовязання це зобовязання платника податків сплатити до бюджетів або до державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 вищеназваного закону контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Однак підстави встановлені вищезазначеною нормою закону не стосуються застосування штрафних санкцій у вигляді пені на підставі Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та штрафних санкцій на підставі ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Крім того, прийняте відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення на суму визначеного податкового зобовязання на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» без врахування положень п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не є податковим зобовязанням.

Так, відповідно до п. 1.9 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» податкове повідомлення це письмове повідомлення контролюючого органу про обовязок платника податків сплатити суму податкового зобовязання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом. Ця форма акту може застосовуватися лише щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), вичерпний перелік яких визначено ст.ст. 14,15 Закону України «Про систему оподаткування», серед яких не зазначені штрафні санкції застосовані на підставі Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та на підставі ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Так, обовязок юридичної та фізичної особи субєкта підприємницької діяльності щодо сплати штрафних санкцій відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та на підставі ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не належить до категорії «податкове зобовязання». Крім того, як було зазначено вище, відповідачем на порушення положень ст.ст. 238, 250 Господарського кодексу України неправомірно нараховано пеню до ДП «Чоразморшлях», оскільки збіг строк давності для притягнення до цього виду відповідальності. Зазначене свідчить про неправомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 13.06.2005 р. № /2 щодо застосування штрафних санкцій у вигляді нарахування пені на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та штрафних санкцій, застосованих на підставі ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на загальну суму 11396533,55 грн.

Поряд з цим, суд критично відноситься до твердження відповідача про те, що ДПІ у м. Іллічівську неправомірно застосовані штрафні санкції у сумі, що перевищує 100тис.грн без погодження з податковими органами вищого рівня, оскільки як вбачається з матеріалів справи ДПІ у м. Іллічівську за результатами перевірки ДП «Чоразморшлях» направлено спеціальне повідомлення від 23.09.2004 р. № 150005, отже відповідач узгодив застосовані до позивача санкції.

Згідно ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов Державного підприємства «Чорноморсько-азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську, за участю Чорноморської транспортної прокуратури про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень №/2 та №/0 від 13.06.2005 року підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визначення податкового зобовязання по штрафним санкціям та пені на загальну суму 11396533,55 грн.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства Чорноморсько Азовського виробничо експлуатаційного Управління морських шляхів до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень №/2 та №/0 від 13.06.2005 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську №/0 від 13.06.2005 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 22.06.2015 року.

Суддя П.П. Марин