Справа № 826/7964/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/49309/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання за участю представника Кабінету Міністрів УкраїниЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Корінець Ю.О., Грабовської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2014 року ОСОБА_6 пред'явив позов до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною бездіяльності Кабінету Міністрів України, що виразилась в неприйнятті заходів по забезпеченню проведення процедур реституції в Україні, зобов'язання Кабінету Міністрів України здійснити реституцію незаконно націоналізованого майна його діда ОСОБА_7, 1879 року народження, і повернути позивачу, як його спадкоємцю майно:

деревообробне підприємство (фанерний завод Яхнюка і Ендельштейна), розташоване на шести ділянках садибної надільної землі загальною площею один гектар вісім тисяч сто шістдесят два квадратні метри, що знаходиться по АДРЕСА_1,

шість ділянок садибної надільної землі загальною площею один гектар вісім тисяч сто шістдесят два квадратні метри, що знаходиться по АДРЕСА_1,

домоволодіння по АДРЕСА_2, а в разі неможливості повернути майно в натурі виплатити за нього грошову компенсацію і надати рівноцінну земельну ділянку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року, позовні вимоги залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням судів першої та апеляційної інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що представник ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно.

Постановою приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області від 15 травня 2012 року відмовлено представнику ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7, який помер в 1941 році, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.

На думку позивача, у зв'язку із підписанням 21 березня 2014 року Україною Угоди з Євросоюзом про політичну асоціацію і Зону вільної торгівлі, в якій Україна взяла на себе зобов'язання привести свою законодавчу базу в повну відповідність із законодавством Європейського Союзу, у відповідача з'явився обов'язок по вжиттю правових заходів, регулюючих процедури реституції, на підставі яких він зміг би захистити свої порушені права.

Посилаючись на те, що державою не створені умови для її проведення, чим виконавча влада України порушує його права на реституцію майна його діда, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у позивача виникло право на звернення до суду з моменту отримання відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

Суд апеляційної інстанції із висновком суду першої інстанції погодився та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується із огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 06 червня 2014 року звернувся із позовною заявою, в якій, зокрема, просив визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України, що виразилась в неприйнятті заходів по забезпеченню проведення процедур реституції в Україні після підписання 21 березня 2014 року Україною Угоди з Євросоюзом про політичну асоціацію і Зону вільної торгівлі.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що його вимоги ніяким чином не пов'язані із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Отже висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про пропуск позивачем без поважних причин строку звернення до суду є помилковим, оскільки позивач оскаржує бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка не пов'язана із відмовою у вчиненні нотаріальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення незаконних ухвал, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, постановлені ухвали підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2014 року скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: