Справа № 804/3461/15
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 рокусправа № 804/3461/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" до Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.15, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ТОВ "Восток-Руда", звернулось до суду з позовом до Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.15 № по податку на додану вартість на суму 2 261 570 грн., № по надходженням від розміщення відходів на суму 36 362,10 грн., № по надходженням від розміщення відходів на суму 610 214,53 грн., № по зменшенню сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 738 541 основного платежу та нарахуванням 869 271,00 грн. штрафних санкцій, № по зменшенню розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 316 799 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 10.11.2014 №335/04-16-22-01, від 10.11.2014, №336/04-16-22-01, від 10.11.2014 №337/04-16-22-01, від 10.11.2014 №339/04-16-22-01, від 10.11.2014 №340/04-16-22-01 виданих Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проводилась перевірка ТОВ "Восток-Руда". За результатами перевірки, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 09.02.15 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі на суму 2 261 570 грн. (1 507 678 грн. - основний платіж, 753 839 грн. - штрафні санкції), № , яким зменшено розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2 316 799 грн. за звітні періоди листопад 2014р. та грудень 2013р., № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1 738 541 грн. за серпень 2013р. та грудень 2013 р. та визначено 869 27 грн. штрафних санкцій - том 1 а.с.145, № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях на суму 36 362,10 грн. (29 089,68 грн. - основний платіж, 7 272,42 грн. - штрафні санкції), № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях на суму 610 214,53 грн. (488 171,62 грн. - основний платіж, 122 042,91 грн. - штрафні санкції) , вбачається, що вони винесені ОДПІ на підставі акту перевірки від 26.12.14 №1663/04-16-22-01/19354901.

За висновками вказаного Акту перевірки ТОВ "Восток-Руда" порушено, пп.14.1.36 та пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПКУ, п.198.1., п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ в результаті чого: - донарахований ПДВ у сумі 1 507 678 грн., у тому числі за січень 2013р. - 952 732 грн. та лютий 2013р. - 554 946 грн.; - зменшено суму зарахованого від'ємного значення різниці поточного звітного періоду до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 866 517 грн., у тому числі по місяцях: грудень 2013р. - 866 517 грн.; - зменшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 1 738 541 грн., у тому числі по місяцях серпень 2013р. - 1 408 318 грн., грудень 2013р. - 330 223 грн.; - зменшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1 450 283 грн., у тому числі по місяцях - грудень 2013р. в сумі 1 450 283 грн.; - п.246.4 ст.246 ПКУ, в результаті чого донараховано екологічний податок у сумі 473 552,31 грн., у тому числі за І кв.2013 р. - 135 304,02 грн., за 2 кв. 2013р. - 126 992,32 грн., за 3 кв.2013р. - 105 061,90 грн., за 4 кв.2013р. - 106 194,07 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

За визначенням Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція -дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами визнано, що спірна сума податкового кредиту, яка в подальшому трансформувалась в спірні суми від'ємного значення, бюджетного відшкодування та залишку від'ємного значення, сформована позивачем за взаємовідносинами з ТОВ "Торгівельний дім "Днепр Петроліум", котрі виникли на підставі Договору поставки від 05.06.13 №НДТ-000363.

За змістом вказаного Договору постачальник - ТОВ "Торгівельний дім "Днепр Петроліум" зобов'язується передати у власність покупця - позивача в погоджені строки, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти. Відповідно до п.2.2 Договору постачання товару автомобільним транспортом здійснюється на умовах СРТ - пункт призначення, вказаний покупцем в заявці на відвантаження товару, постачання транспортом та за рахунок Постачальника. Згідно з видатковими накладним, приходними орденами, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи та які були надані позивачем відповідачу в ході перевірки, товар - паливо дизельне отриманий позивачем від ТОВ "Торгівельний дім "Днепр Петроліум" на загальну суму 1 784 985,68 грн. Факт наявності у позивача нафтопродукту на означену суму відповідачем не заперечується. За отриманий товар позивач розрахувався, в тому числі сплатив податок на додану вартість в ціні отриманого товару, що визнається відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідність згаданих первинних документів вимогам вказаного Закону не заперечується відповідачем, так само як не ставиться під сумнів відповідність, виписаних контрагентами позивачу, податкових накладних вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, фактичне здійснення позивачем господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача ТОВ "Торгівельний дім "Днепр Петроліум" зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також зареєстроване як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мало право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг чи товарів.

Пов'язаність із господарською діяльністю позивача вищеописаних господарських операцій підтверджується даними щодо видів його господарської діяльності, до якої, за даними ЄДРПОУ, відноситься, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами та роздрібна торгівля пальним.

Отже, спірні господарські операції підтверджуються документально та узгоджуються зі звичайною для позивача господарською діяльності, що свідчить про реальність спірних господарських операцій.

Щодо викладених в Акті перевірки висновків щодо порушення позивачем п.246.4 ст.246 ПКУ та донарахування спірними рішеннями екологічного податку у сумі 473 552,31 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про відходи" від 05.03.1998 року № 187/98-ВР, зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів.

П.246.4 ст.246 ПКУ, визначає ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах. Відповідачем, суб'єктом владних повноважень, не надано до суду доказів на обгрунтування правомірності оскаржуваних рішень щодо розміщення позивачем відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, зокрема на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів.

Крім того, з Розрахунків суми грошового зобов'язання з екологічного податку, визначеної спірними податковими повідомленнями-рішення Жовтоводського відділення ОДПІ та П'ятихатського відділення ОДПІ, вбачається, що коефіцієнт 3 застосований контролюючим органом до суми екологічного податку, визначеної позивачем за 2013р., тобто, і до екологічного податку за розміщення відходів, і до екологічного податку за скид зворотних вод в водні об'єкти, який, як визнано самим відповідачем, позивач взагалі не повинен сплачувати. Наведене не відповідає приписам п.246.4 ст.246 ПКУ.

Таким чином, відповідачем всупереч ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено належним чином правомірності податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі недостатньо обґрунтованих висновків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції-,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Т.С. Прокопчук