Справа № 808/2106/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/2106/15

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року (о 09 год. 45 хв.)

Справа № 808/2106/15

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Лялько Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Дочірнє підприємство «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі – ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі – суд) із позовом до Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі – Мелітопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати нечинним та скасувати як неправомірне податкове повідомлення-рішення від 18.03.2015 №000201702 про сплату збільшення суми грошового зобов’язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 51 657,29 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 51 657,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Мелітопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області було проведено перевірку та складено акт №3778/08-21-22-01/26249613 від 17.12.2014 про результати планової виїзної перевірки філії «Якимівський райавтодор» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, на підставі якого відповідачем винесено оскаржуване рішення. Вказує, що ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», його філії протягом перевіряємого періоду виконувало роботи з будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування на замовлення Служби автомобільних доріг у Запорізькій області з оплатою за рахунок бюджетних коштів. У зв’язку з тим, що позивач отримував бюджетні кошти від Служби автомобільних доріг у Запорізькій області з затримкою, фінансове становище позивача та його філій вкрай скрутне. Фінансове становище позивача та його філій позначилося на тому, що в перевіряємому періоді мали місце затримки виплати заробітної плати, а також несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб. Вважає, що філія позивача нараховувала і утримувала податок з доходів фізичних осіб відповідно до вимог чинного законодавства України, перевіркою повноти визначення податку з доходів фізичних осіб не встановлено заниження або завищення даного показника. Перевіркою встановлено порушення позивачем податкового законодавства у вигляді прострочення встановленого строку сплати податку на доходи фізичних осіб, утриманого з заробітної плати, що відповідає передбаченому ст. 126 ПК України складу порушення, однак податковим повідомленням-рішенням від 18.03.2015 №000201702 до позивача застосовано штраф на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України, тобто за несплату узгодженого грошового зобов’язання взагалі. Вважає, що у разі несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб у строки, встановлені пп. 168.1.5 п.168.1 ст. 168 ПК України, штраф, передбачений п. 127.1 ст. 127 ПК України, не застосовується. З урахуванням викладеного, вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, просить адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з’явився, про причини неявки суд не повідомляв, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову на адресу суду від відповідача не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі матеріалами.

У зв’язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 32025623) є юридичною особою, яка зареєстрована 22.05.2002 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

У період з 07.11.2014 по 01.12.2014 посадовими особами Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області проведена планова виїзна перевірка філії «Якимівський райавтодор» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено відповідний Акт від 17.12.2014 № 3778/08-21-22-01/26249613 (далі – Акт).

Відповідно до Акту перевіркою встановлені порушення філією позивача, зокрема:

пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4., пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, ст. 171 ПК України, а саме допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 81 950,93 грн., в тому числі по періодах: січень 2013 року – 39 223,65 грн., березень 2013 року – 2 715,41 грн., квітень 2013 року – 2 972,52 грн., травень 2013 року – 14 367,99 грн., червень 2013 року – 14 463,50 грн., листопад 2013 року – 8 207,86 грн.

Вказаний акт підписано представниками позивача із запереченнями.

Вказане рішення було оскаржено позивачем у адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків (ст. 18 ПК України).

Статтею 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Пунктом 176.2 ст. 176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Згідно з пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Суд зазначає, що пункт 168.1 ст.168 ПК України було доповнено підпунктом 168.1.5 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI від 07.07.2011 року, який набрав чинності з 06.08.2011. Згідно пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст.54 ПК України).

Згідно абз.1 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених положень ПК України дає підстави для висновку, що податковий агент зобов'язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Отже, після доповнення ПК України пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, обов’язок сплати податку з доходів фізичних осіб в разі, якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, не пов'язується з фактом виплати доходу, а має встановлений для місячного податкового періоду строк сплати.

За змістом пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, відповідачем застосовано до позивача санкцію згідно п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, відповідно до якого ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Зі змісту вказаної норми слідує, що підставою для застосування санкцій є встановлення під час перевірки порушення у вигляді ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Порушення строків сплати податку складом даного порушення не охоплюється, а норми щодо застосування санкцій не підлягають розширеному тлумаченню.

Судом встановлено, що позивач відповідно до вимог чинного законодавства подає до податкового органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1ДФ.

Форма № 1ДФ є податковою декларацією, яка згідно з пп. «б» п. 176.2 ПК України подається до контролюючого органу у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу. Відповідно до пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України така податкова декларація подається протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Щодо факту встановленого під час перевірки порушення позивачем не заперечується несвоєчасність виплати заробітної плати та розрахунків з бюджетом по податку з доходів найманих працівників.

Суд зауважує, що позивачем надано сулу докази, а саме розрахунково-платіжні відомості по заробітній платі за 2013 рік, що підтверджують нарахування та утримання ПДФО; платіжні доручення та виписки банку за 2013 рік, якими підтверджується виплата доходів працівникам та сплата в бюджет ПДФО.

У наданій суду Відомості нарахування, утримання, перерахування податку з доходу фізичних осіб філії «Якимівський райавтодор» ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, позивачем на підставі первинних документів (платіжних доручень на виплату доходу працівникам та сплату в бюджет ПДФО) відображено порядок розрахунків по заробітній платі. При цьому, судом встановлено, що розрахунки по заробітній платі та сплата в бюджет відбувалася одночасно – в один день, відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податок з доходів фізичних осіб був сплачений в розмірі 15%, передбачених ст. 167 ПК України.

Як вбачається з Акту перевірки від 17.12.2014 № 3778/08-21-22-01/26249613 податковим органом встановлено порушення позивачем податкового законодавства у вигляді прострочення встановленого строку сплати податку на доходи фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, що відповідає передбаченому ст. 126 ПК України складу порушення, однак податковим повідомленням-рішенням від 18.03.2015 №000201702 відповідач застосував штраф на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України, тобто за несплату узгодженого грошового зобов'язання. Водночас, на момент здійснення перевірки фактів несплати податку з доходів фізичних осіб до/або підчас, тобто після виплати заробітної плати, що становить склад правопорушення, передбаченого ст.127 Податкового кодексу України, перевіркою не встановлено.

Враховуючи вищезазначені правові норми, беручи до уваги те, що відповідачем визначено грошове зобов'язання платника податків на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України, що не відповідає складу правопорушення, встановленого Мелітопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області під час перевірки, суд вважає, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час винесення рішення судом також враховано, що проти позову відповідач не заперечив, доводи позивача не спростував, жодного разу в судове засідання не прибув.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 18.03.2015 №000201702 про збільшення суми грошового зобов’язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 51 657,29 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 51 657,29 грн.

Присудити на користь Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 32025623) судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні – з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак