Справа № 0670/8521/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. м. Київ К/800/25259/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю представників:

від прокуратури - Гудименко Ю.В.,

від відповідача - не з'явився,

від третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014року

у справі №0670/8521/12

за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах

держави в особі:

1) Житомирської обласної державної адміністрації,

2) Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області

до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області,

третя особа: ОСОБА_6,

про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2012 року Житомирський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області (далі по тексту Районна державна адміністрація), яким просив визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 26 березня 2010року №100 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради громадянину України ОСОБА_6".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2013року у справі №0670/8521/12, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суди першої та апеляційної інстанції виходили з недоведеності прокурором свої вимог, оскільки о спірне розпорядження Районної державної адміністрації є таким, що вичерпало свою дію, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянки виготовлений і виданий ОСОБА_6, який на законних підставах набув право власності на земельну ділянку.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, заступник прокурора Житомирської області звернувся до Вищого адміністративного суду України зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм статей 19, 20, 51, 122 Земельного кодексу України, просить скасувати вказані вище судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_6 подав до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошував на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.

На адресу Вищого адміністративного суду України від Радомишльської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для перегляду судових рішень, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників прокуратури та третьої особи, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Районної державної адміністрації №74 від 21 березня 2006 року надано дозвіл громадянам, зокрема ОСОБА_6, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 1,1 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області у власність вказаним громадянам для дачного будівництва.

Розпорядженням голови Радомишльської районної державної адміністрації № 236 від 23 серпня 2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, в тому числі у власність ОСОБА_6 0,3532 га (в рівних частках по 0,0883 га) для дачного будівництва, земельної ділянки площею 0,0468 га (рівних частках по 0,0117 га) у спільну власність для дачного будівництва та відведення в оренду земельних ділянок площею 0,7000 га (в рівних частках по 0,1750 га) для рекреаційного використання із земель запасу Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

26 березня 2010 року відповідачем прийнято розпорядження №100 про продаж земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,1750 га.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України Землі, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Положеннями статті 170 Цивільного кодексу України закріплено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Районна державна адміністрація у даній справі є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою відповідач, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України, має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

Наведені обставини є підставою для скасування судових рішень з огляду на неправильне застосування судами норм процесуального закону.

Такі висновки касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 17 лютого 2015року у справі № 21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Також суд касаційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. За приписами пункту «в» статті 5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку №740500 від 21 грудня 2010 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1750 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У відповідності зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Скасування розпорядження Районної державної адміністрації №100 від 26.03.2010року перешкодить вільному володінню земельною ділянкою, що є не припустимим.

ОСОБА_6 не може відповідати за помилку державного органу при винесенні спірного розпорядження на підставі перевищення повноважень відповідачем, і інший державний орган не може вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що саме до його повноважень відноситься винесення таки рішень.

На підставі викладеного, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що в даних правовідносинах має місце спір про цивільне право, дана справа повинна бути розглянута за правилами цивільного процесуального законодавства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області - задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2013року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014року у справі №0670/8521/12 - скасувати.

Провадження у справі №0670/8521/12 за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа: ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування розпорядження - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: