Справа № 820/5103/15
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 червня 2015 р. № 820/5103/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лук'яненко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальнікової А.А.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд: скасувати винесене спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ Міндоходів податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом без дотримання податкового законодавства України, а зафіксовані в акті перевірки висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною у судовому засіданні, де зазначив, що встановлені при перевірці позивача порушення належним чином зафіксовані в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству. Крім того, зазначив, що в порушення п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України позивачем не зазначено такі обов'язкові реквізити, як код товару з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України), а тому позивачем завищено суму податкового кредиту по контрагенту ТОВ "ВІКА-ТРЕЙД" у розмірі 51390,67 грн. за серпень 2014 року. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Позивач як юридична особа зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради 27.12.1991 року, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру 1 016403, що підтверджується свідоцтвом серії А00 №504666 (а.с. 7).

ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" є платником податку на додану вартість, про що останньому видано свідоцтво відповідного зразка №30006923 (а.с. 27).

Згідно довідки №150 від 14.11.2002 року відповідача, позивача узято на облік в спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоході як платника податків і зборів з 01.09.2000 року за реєстраційним номером 64 (а.с. 28).

Фахівцем спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" () з питання дотримання податкового законодавства по податку на додану вартість по правовим відносинам з ТОВ "ВІКА-ТРЕЙД" () за серпень 2014 року, за результатами якої складено акт від 28.11.2014 року №356/28-09-46-17/14310052, яким зафіксовано порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, абз.. "а" п.200.4 ст. 200, п.п. "і" п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.8 наказу Міністерства доходів і зборів №10 від 14.01.2014 року (а.с. 30-51).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення: від 15.12.2014 року № (а.с. 29).

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "Віка-Трейд" (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №109х/14-205 від 17.04.2014 року, за умовами якого поставлено на ДП "ХМЗ "ФЕД" підшипники (умова постачання СРТ склад покупця, м. Харків, вул. Сумська, 132). Кількість, номенклатура та ціна товару зазначена в специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (а.с. 66-68).

Так, за видатковою накладною №РН-130801 від 13.08.14 ОСОБА_3 за довіреністю №2371 від 13.08.14, отримано підшипники в асортименті (заг.кількістю 615 шт.) на загальну суму 395208,0 грн., у т.ч. ПДВ 65688,0 грн. (а.с. 70).

Отриманий товар оприбуткований на складі №140 за прибутковим ордером №00001435_131(213) від 13.08.14 року (а.с. 71-72) і в подальшому видано в виробничі цехи №№ 12, 20, 22, що підтверджується картками складського обліку матеріалів (а.с. 73-83).

Оплата здійснена платіжними дорученнями №1500 від 22.07.13 року, № 5760 від 25.07.13 року, № 8217 від 22.10.14 року, № 2956 від 12.11.14 року (а.с. 84-87).

По факту постачання в серпні 2014 року виписана податкова накладна №3 від 13.08.14 року, а 10.09.14 року розрахунок коригування до цієї податкової накладної № 4, у зв'язку з зменшенням ціни по одній позиції (а.с. 88-89).

Перевезення здійснювалось автотранспортом постачальника та підтверджується товарно-транспортною накладною №130801 від 13.08.14 року (а.с. 90).

Видача ОСОБА_3 довіреності на отримання ТМЦ підтверджується витягом із журналу реєстрації довіреностей (а.с. 91-92).

Якість товару підтверджується копіями паспортами виробника, завіреними постачальником (а.с. 93-98).

Придбані ТМЦ використані позивачем у своєму виробництві комплектувальних виробів авіаційної техніки, що є головним предметом діяльності заводу.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено придбання товару у свого контрагента та його подальшу реалізацію у своїй господарській діяльності, оскільки ними виконані умови укладеного договору поставки.

Дослідивши приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Відповідачем таких доказів суду не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

При цьому, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором позивача з його контрагентом, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач суду не надав.

Поряд із цим, суд зазначає, що положеннями ст. 201 Податкового кодексу України чітко передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити, зокрема: і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судовим розглядом встановлено, актом перевірки від 28.11.2014 року підтверджено, що згідно паспортів якості виробника підшипників отриманих з товаром від ТОВ "ВІКА-ТРЕИД", постачальниками підшипників є: ОАО "ЕПК Самара" (Росія, 443068, м. Самара, вул. Мічуріна, 98А); ООО "Завод Приборных Подшипников" (Росія, 443072, м. Самара, Московське шосе, 18 км..); ОАО "Самарский подшипниковий завод" (Росія, 443009, м. Самара, вул. Калініна, 1).

Отже, підшипники відвантажені ТОВ "ВІКА-ТРЕЙД" на адресу ДП ХМЗ "ФЕД" є імпортованими (ввезеним на митну територію України), так як постачальниками є підприємства Росії, а тому зазначення коду УКТ ЗЕД в податковій накладній є обов'язковим.

Дослідивши податкову накладну №3 від 13.08.2014 року, судом встановлено, що графа "Код товару згідно з УКТ ЗЕД" не заповнена, що свідчить про порушення порядку заповнення податкової накладної, визначеному вимогами ст. 201 Податкового кодексу України (а.с. 88).

Крім того, приписами п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

У судовому засiданнi встановлено i не заперечувалось сторонами у справi, що а ні до податкового органу, а ні до суду, позивачем не надано жодних скарг на продавця з приводу не вірного заповнення податкової накладної №3.

Тобто, позивач не скористався своїм правом на подання скарги на постачальника щодо не вірного заповнення податкової накладної, яка є безпосередньою підставою для формування податкового кредиту позивача у звітному періоді.

Порядок формування податкового кредиту передбачений положеннями статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

За правилами пункту 198.3 статті 198 вищевказаного кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Проаналізувавши вищенаведені норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем придбання товарів підтверджується податковою накладною, оформленою з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу, то він не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) за цією податковою накладною, в даному випадку податковою накладною №3 від 13.08.2014 року.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги всі обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність винесеного податкового повідомлення - рішення від 15.12.2014 року № НОМЕР_1, а відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення - рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2015 року.

Суддя М.О. Лук'яненко