Справа № 668/6806/14-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 р. Справа № 668/6806/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гонтар Д.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 28 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: захистити її порушені права шляхом зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні зарахувати страховий стаж за період роботи на ВАТ «Херсонські комбайни» з 01.08.2006 року по 19.07.2007 року та здійснити перерахунок її пенсії. Крім того просила суд поновити строк для звернення з адміністративним позовом до суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з 15 січня 1976 року по 19 липня 2007 року працював у ВАТ «Херсонські комбайни» та відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вважався застрахованою в системі пенсійного забезпечення особою. Проте, відповідач при нарахуванні пенсії не зарахував у страховий стаж період роботи з 01 серпня 2006 року по 19 липня 2007 року у зв'язку з несплатою ВАТ «Херсонські комбайни» за зазначений вище період страхових внесків, що призвело до заниження розміру пенсії.

За наслідками розгляду адміністративної справи 28 серпня 2014 року Суворовським районним судом м. Херсона прийнято постанову про задоволення позовних вимог.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач при нарахуванні пенсії повинен був зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у ВАТ «Херсонські комбайни» з 01 серпня 2006 року по 30 червня 2007 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і, крім того, порушено норми матеріального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що протягом спірного періоду ВАТ «Херсонські комбайни» не сплачувало страхові внески, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з'ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.01.1976 року призначена на посаду учня свердловщика ПО «Херсонський комбайновий завод ім. Петровського» на підставі наказу № 59 від 15.01.1976року.

19.07.2007 року позивачка звільнена із займаної посади на підставі наказу № 167 від 19.07.2007 року у зв'язку із виходом на пенсію за ст. 38 ст. КЗпП.

Тобто, в період часу з 01.08.2006 року по 19.07.2007 року позивачка працювала у ВАТ «Херсонські комбайни», що підтверджується наданою нею копією трудової книжки.

Проте, як вбачається з листа Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, від 01.10.2012 року № 698/с-12 страхові внески до фонду оплати праці були сплачені ВАТ «Херсонські комбайни» УПФУ лише по 31 липня 2006 року, тому страховий стаж позивачу зараховано по липень 2006 року.

Таким чином, внаслідок не виконання ВАТ «Херсонські комбайни» обов'язків по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачка позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві з 01.08.2006 року по 19.07.2007 року.

Так, відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 11 названого Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 1 та 2 ст. 24 Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 ст. 20 Закону передбачено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 10 названої статті Закону якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

На підставі ст. 62 названого Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 15 січня 1976 року по 19 липня 2007 року працювала у ВАТ «Херсонські комбайни», що підтверджується записами в трудовій книжці та не заперечується відповідачем.

За таких даних, з урахуванням наведених вище норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у ВАТ «Херсонські комбайни» з 01 серпня 2006 року по 19 липень 2007 року є правильним.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на несплату ВАТ «Херсонські комбайни» за ОСОБА_1 страхових внесків як на підставу для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача названого вище періоду роботи, оскільки обмеження пенсійних прав фізичної особи з боку державного органу з підстав невиконання або неналежного виконання обов'язків підприємством - страхувальником суперечить закріпленому в ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому право позивача на призначення пенсії та державне пенсійне страхування, а також обов'язковість перерахування підприємством - страхувальником утриманих із заробітної плати страхових внесків встановлені на законодавчому рівні та врегульовані чинним законодавством України.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні залишити без задоволення, а постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л.Романішин