Справа № 826/4524/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 червня 2015 року 08:50 справа №826/4524/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
до1. Міністерства освіти і науки України 2. Міністерство молоді та спорту України
третя особаРеспубліканського вищого училища фізичної культури
провизнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України (далі по тексту - відповідач 1) та Республіканського вищого училища фізичної культури (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 під час розгляду заяв та скарг про незаконне відрахування учня школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_2; 2) визнати протиправним наказ від 15 січня 2015 року №17 щодо рішення РВУФК про переведення для продовження навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем проживання ОСОБА_2; 3) визнати протиправним наказ від 23 лютого 2015 року №18-у про переведення ОСОБА_2 на навчання за місцем проживання; 4) зобов'язати відповідачів поновити ОСОБА_2 на навчання в складі учнів 9-А класу загальноосвітньої школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури.

Крім того позивач просить винести окрему ухвалу в частині порушення керівництвом Республіканського вищого училища фізичної культури, яке перебуває у сфері управління відповідача 1, законодавства про освіту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4524/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України та Республіканського вищого училища фізичної культури про визнання протиправною бездіяльності, визнання неправомірними наказів, зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог про: визнання протиправним наказу від 15 січня 2015 року №17 щодо рішення РВУФК про переведення для продовження навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем проживання ОСОБА_2; визнання протиправним наказу від 23 лютого 2015 року №18-у про переведення ОСОБА_2 на навчання за місцем проживання; про зобов'язання поновити ОСОБА_2 на навчання в складі учнів 9-А класу загальноосвітньої школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури та про винесення окремої ухвали в частині порушення керівництвом Республіканського вищого училища фізичної культури, яке перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України, законодавства про освіту.

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій виклав позовні вимоги наступним чином: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, що полягає у нездійсненні належного контролю за діяльністю Республіканського вищого училища фізичної культури, що призвело до неналежного надання освітніх та фізкультурно-спортивних послуг ОСОБА_2; 2) визнати протиправною бездіяльність Міністерства молоді та спорту України, що полягає у нездійсненні контролю за якістю фізкультурно-спортивних послуг, невжитті заходів, спрямованих на розвиток спеціалізованих навчальних закладів спортивного профілю та неналежному здійсненні організаційно-методичного забезпечення їх діяльності; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 під час розгляду заяв та скарг про незаконне відрахування учня школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_2; 4) стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 121 800,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок незабезпечення мінімально належної якості освітніх та фізкультурно-спортивних послуг в системі спортивної підготовки учнів загальноосвітньої школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури; 5) стягнути з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 82 700,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок невжиття заходів, спрямованих на розвиток навчальних закладів спортивного профілю та неналежного здійснення організаційно-методичного забезпечення їх діяльності, що призвело до надання низької якості фізкультурно-спортивних послуг в системі спортивної підготовки учнів загальноосвітньої школи-інтернату спортивного профілю Республіканського вищого училища фізичної культури.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Міністерство молоді та спорту України (далі по тексту - відповідач 2) та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Республіканське вище училище фізичної культури (далі по тексту - третя особа, РВУФК), виключивши його з числа відповідачів.

В судовому засіданні 10 червня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представники відповідачів проти позову заперечили, представник третьої особи до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 навчався у загальноосвітній школі-інтернаті спортивного профілю ІІ-ІІІ ступенів РВУФК, яка є невідокремленим структурним підрозділом РВУФК, що забезпечує завдання середньої освіти.

Згідно з положеннями пунктів 1.2, 6.1 статуту РВУФК, затвердженого першим заступником Міністра освіти і науки 08 серпня 2013 року №1131, РВУФК є юридичною особою, що заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, яке здійснює управління училищем.

Відповідно до наказу РВУФК від 23 лютого 2015 року №18-у "Про переведення учнів на навчання за місцем проживання" за невиконання вимог навчального плану зі спортивної спеціалізації відраховано учня 9-а класу, відділення футболу, ОСОБА_2 з 23 лютого 2015 року зі складу учнів загальноосвітнього підрозділу училища та переведено для подальшого навчання за місцем постійного проживання.

Позивач зазначає, що РВУФК упродовж багатьох років здійснювало підготовку учнів відділення футболу за навчальною програмою, що не відповідає вимогам статусу спеціалізованого закладу спортивного профілю, а критерії оцінювання знань і вмінь учнів та студентів з метою визначення поняття "невиконання спортивних вимог" в ньому не існували; неналежне виконання відповідачами покладених на них повноважень тягне за собою неякісне надання освітніх послуг учням відділення футболу спеціалізованих навчальних закладів спортивного профілю та неякісних фізкультурно-спортивних послуг; позивач вказує, що з того, часу як його сина намагались безпідставно відрахувати з навчального закладу, він звертався зі скаргами та заявами до Міністерства освіти і науки України, однак відповіді на них отримував неоднозначні, необґрунтовані та неповні, що вказує про невжиття відповідачем 1 заходів щодо перевірки навчального закладу та поновлення порушених прав його сина.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав необґрунтованості та не доведення позивачем обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630, Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення основними завданнями Міністерства освіти і науки України є: 1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій; 2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як передбачають норми пункту 4 Положення, Міністерство освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; створює умови для здобуття громадянами дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної і вищої освіти, інклюзивного навчання та освіти протягом життя, наукових ступенів та вчених звань; призначає в установленому порядку на посади директорів, заступників директорів державних загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Міністерства освіти і науки України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Частина перша статті 12 Закону України "Про освіту" вказує, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти: визначає перспективи і пріоритетні напрями розвитку з питань освіти, розробляє державні стандарти освіти; встановлює державні стандарти знань з кожного предмета; визначає мінімальні нормативи матеріально-технічного, фінансового забезпечення навчальних закладів; здійснює нормативно-правове та методичне забезпечення функціонування навчальних закладів; забезпечує зв'язок із навчальними закладами, державними органами інших країн з питань, які входять до його компетенції; формує щороку пропозиції та доводить до підпорядкованих центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, навчальних закладів державне замовлення на підготовку фахівців, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів (післядипломна освіта) для державних потреб; розробляє та затверджує умови прийому до навчальних закладів; формує і розміщує державне замовлення на підготовку кадрів з вищою освітою та наукових і науково-педагогічних кадрів у порядку, встановленому законодавством; здійснює інші повноваження, визначені законами та покладені на нього актами Президента України.

Міністерство молоді та спорту України, згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство молоді та спорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №220, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями Міністерства молоді та спорту України є забезпечення формування та реалізація державної політики у молодіжній сфері, сфері фізичної культури і спорту, участь у формуванні та реалізація в межах повноважень, передбачених законом, державної політики у сфері волонтерської діяльності.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про фізичну культуру на спорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політику у сфері фізичної культури та спорту: бере участь у формуванні інвестиційної, антимонопольної, регуляторної політики у сфері фізичної культури і спорту; визначає систему спортивних відзнак і нагород, нормативи матеріально-технічного та кадрового забезпечення сфери фізичної культури і спорту; визначає порядок визнання видів спорту в Україні, включення їх до відповідного реєстру та порядок його ведення; затверджує в установленому порядку Єдиний календарний план фізкультурно-оздоровчих і спортивних заходів України; встановлює порядок атестації спортивних тренерів та суддів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, зокрема: організовує та реалізує державну політику у сфері фізичної культури і спорту, виконання цього Закону та інших нормативно-правових актів; узагальнює практику застосування законодавства у сфері фізичної культури і спорту, подає пропозиції щодо його вдосконалення; сприяє розвитку видів спорту; здійснює аналітичну діяльність у сфері фізичної культури і спорту, визначає тенденції розвитку, узагальнює вітчизняний та іноземний досвід, розробляє проекти програм розвитку фізичної культури і спорту; забезпечує реалізацію програм розвитку фізичної культури і спорту в Україні; забезпечує розвиток напрямів фізичної культури і спорту; організовує здійснення контролю за якістю фізкультурно-спортивних послуг; бере участь у реалізації інвестиційної, антимонопольної, регуляторної політики у сфері фізичної культури і спорту; бере участь у підготовці, перепідготовці та підвищенні кваліфікації кадрів у сфері фізичної культури і спорту та визначенні пріоритетних напрямів наукових досліджень і проведенні науково-дослідної роботи у цій сфері; здійснює інформаційно-пропагандистську роботу з питань фізичної культури і спорту, здорового способу життя; забезпечує розвиток спортивної медицини, здійснює діяльність, пов'язану із запобіганням використанню допінгу в спорті.

З наведених норм законодавства слідує, що на Міністерство освіти і науки України покладено повноваження по забезпеченню формування та реалізації державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; до повноважень Міністерства молоді та спорту України належить забезпечення формування та реалізація державної політики у молодіжній сфері, сфері фізичної культури і спорту, участь у формуванні та реалізація в межах повноважень, передбачених законом, державної політики у сфері волонтерської діяльності, у тому числі організації здійснення контролю за якістю фізкультурно-спортивних послуг.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, в частині оскарження бездіяльності Міністерства освіти і науки України колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів звернення до Міністерства освіти і науки України з приводу неналежного надання освітніх послуг ОСОБА_2 з боку РВУФК та не доведено факту неналежного надання освітніх послуг, наприклад, щодо встановлених рішенням суду порушень навчальним закладом законодавства про освіту; доказів визнання неправомірними дій чи дій чи рішень навчального закладу позивачем до суду не надано.

Крім того, здійснення контролю за діяльністю навчальних закладів не входить до кола повноважень відповідача 1, оскільки відповідно до пункту 1 Положення про Державну інспекцію навчальних закладів, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №438/2011, забезпечення реалізації державної політики у сфері освіти шляхом здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності здійснює Державна інспекція навчальних закладів України.

Позивач також не надав суду доказів звернення до Міністерства освіти і науки України із заявами чи скаргами про незаконне відрахування ОСОБА_2 з РВУФК та що вказане Міністерство не розглянуло звернення позивача.

ОСОБА_1 також не доведено обставин щодо протиправною бездіяльності Міністерства молоді та спорту України, що полягає у нездійсненні контролю за якістю фізкультурно-спортивних послуг, невжитті заходів, спрямованих на розвиток спеціалізованих навчальних закладів спортивного профілю та неналежному здійсненні організаційно-методичного забезпечення їх діяльності.

Так, по-перше, вище встановлено, що РВУФК належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, відповідно, відповідач 2 не наділений повноваженнями здійснювати контроль за діяльністю вказаного навчального закладу.

По-друге, за визначенням статті 1 Закону України "Про фізичну культуру на спорт" фізкультурно-спортивні послуги - це організація та проведення суб'єктами сфери фізичної культури і спорту фізкультурно-оздоровчої діяльності та/або фізкультурно-спортивної реабілітації інвалідів або підготовки спортсменів до змагань з видів спорту, визнаних в Україні; між тим, РВУФК не надає фізкультурно-спортивних послуг, а є державним вищими навчальним закладом, одним із завдань якого є забезпечення реалізації права громадян на здобуття повної загальної середньої і вищої освіти.

По-третє, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем до Міністерства молоді та спорту України будь-яких звернень, що вказує на відсутність порушеного права позивач та його неповнолітнього сина у зв'язку із діями чи бездіяльністю відповідача 2.

Судом також допитано свідків, з показань яких не вбачається жодних порушень норм законодавства з боку Міністерства освіти і науки України та Міністерства молоді та спорту України.

Фактично пред'явлені до відповідачів позовні вимоги стали наслідком незгоди позивача із відрахуванням його сина ОСОБА_2 з РВУФК, однак, зазначені обставини не є предметом спору у даній справі, а ймовірні порушення законодавства про освіту навчальним закладом не є безумовною підставою для висновку про протиправність дій чи бездіяльності органу управління.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів нормативно та документально не підтверджуються.

Суд також не погоджується із позовними вимогами про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних мотивів.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов