Справа № 708/100/12,2а/708/3/2012
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 р. Справа № 876/8798/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Коцур В.К.

з участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача

ОСОБА_4, представників відповідача Гуранич М.І., Варчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перечинської міської ради на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2012 року у адміністративній справі №708/100/12, 2а/708/3/2012 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Перечинської міської ради, Перечинської районної санітарно-епідеміологічної станції, сектору ГІРФО Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд із позовом до Перечинської міської ради, Перечинської районної санітарно-епідеміологічної станції, сектору ГІРФО Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області про визнання неправомірною бездіяльності Перечинської міської ради по ненаданню дозволу позивачам на визнання будинку АДРЕСА_1 придатним для постійного користування, визнання неправомірною бездіяльності Перечинської районної санітарно-епідеміологічної станції щодо дачі позивачам висновку про визнання будинку АДРЕСА_1 житловим, зобов'язання Перечинську міську раду визнати будинок АДРЕСА_1 житловим та придатним для постійного проживання, зобов'язання сектор ГІРФО Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області зареєструвати таких та членів їх сімей за місцем їх постійного фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області позов задоволено повністю. Визнати неправомірною бездіяльність Перечинської міської ради по ненаданню дозволу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на визнання будинку АДРЕСА_1 придатним для постійного проживання. Визнати бездіяльність Перечинської районної санітарно-епідеміологічної станції щодо дачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 висновку про визнання будинку АДРЕСА_1 житловим неправомірною. Зобов'язано Перечинську міську раду визнати будинок АДРЕСА_1 житловим та придатним для постійного проживання. Зобов'язано сектор ГІРФО Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області зареєструвати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та членів їх сімей за місцем їх постійного фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі, зокрема зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що спірний будинок знаходиться у санітарно захисній зоні, так як межує з цехом по виробництву карбамідно-формальдегідних смол, а тому не може бути придатним для постійного проживання у ньому. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Зазначили, що будинок позивачів знаходиться у санітарно захисній зоні, а тому не може бути придатним для постійного проживання у ньому. Крім цього, додали, що відповідно до раніше укладених договорів купівлі - продажу вказаного будинку, у них зазначалось, що будинок не може використовуватись під жилі приміщення.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні апеляційного розгляду справи проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №497 від 31 березня 2005 року належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №784 від 08 червня 2007 року - по 1/4 частині цього ж будинку, що стверджується витягом №15012784 від 23 червня 2007 року з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно рішення виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області №236 від 09 липня 2008 року «Про визначення будинків АДРЕСА_2 придатними для проживання» будинки АДРЕСА_2 в м. Перечин визначено придатними для проживання.

Позивачі неодноразово зверталися до Перечинської міської ради та Державного закладу «Закарпатська обласна санітарно-епідеміологічна станція» з проханням вирішити питання про визнання будинку АДРЕСА_1 придатним для проживання.

Листами Перечинська міська рада повідомляла позивачів про те, що не може дати дозвіл на проживання у вказаній будівлі, оскільки дана вулиця знаходиться в санітарно-захисній зоні, так як межує з цехом по виробництву карбамідно-формальдегідних смол.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як житловий будинок.

Колегія суддів апеляційного погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій, на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Виконавчий комітет міської ради, відповідно до ст.ст. 30,31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повинен сприяти розширенню житлового будівництва, подавати громадянам, які мають потребу в житлі, допомогу в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі, пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла; подавати допомогу власникам квартир (будинків) в їх обслуговуванні та ремонті та інше, а також здійснювати контроль за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів та вирішувати відповідно до законодавства спори з питань містобудування.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивачі та члени їх сімей постійно мешкають у будинку АДРЕСА_1 і обмеження щодо їх реєстрації за місцем проживання відсутні.

Згідно фотокопій паспортів позивачів наявних в матеріалах справи, у березні 2008 року позивачі вже були зареєстровані за цією адресою, однак з невідомих підстав їх реєстрація була анульована, що стверджується відмітками в паспортах.

Доводи відповідачів та апелянта зводяться до того, що вказаний вище будинок знаходиться в санітарній зоні ПАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», що встановлено Проектом уточненої санітарно-захисної зони ПАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», затвердженої 14 травня 2004 року. Листом від 01 грудня 2010 року №Г-258/02-11 міська рада повідомила, що Перечинська міська рада не заперечує проти використання під житловий будинку АДРЕСА_1, у разі погодження з Перечинською районною СЕС, що свідчить, що підставою для відмови у визнанні вказаного будинку придатним для проживання, Перечинська міська рада визнає відсутність для цього позитивного висновку Перечинської районної санітарно-епідеміологічної станції. Водночас, по будинкам АДРЕСА_2 у м. Перечин, які визнані житловими, такі висновки також не надавалися.

З такими, доводами апелянта суд не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи видно, що судом першої інстанції витребовувався вказаний Проект уточненої санітарно-захисної зони ПАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», затвердженої 14 травня 2004 року, проте вимога суду про надання вказаного Проекту Перечинською районною СЕС не виконана, посилаючись на те, що у Перечинській районній СЕС такий проект відсутній.

Крім того, з метою з'ясування всіх обставин справи, суд першої інстанції з власної ініціативи направив запити до ПАТ «Лісохімічний комбінат» та головного санітарного лікаря Закарпатської області з вимогою надати вказаний вище Проект, та з отриманих відповідей вбачається, що такий відсутній.

Також у матеріалах справи знаходяться дві довідки Перечинської санітарно-епідеміологічної станції щодо санітарно - захисної зони по АДРЕСА_2, які суперечать одна одній.

Так, зокрема у довідці №284 від 16 травня 2008 року зазначено, що згідно Проекту уточненої санітарно-захисної зони ВАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», затвердженого Головним державним санітарним лікарем Закарпатської області від 14 травня 2004 року, АДРЕСА_2 знаходиться в санітарно-захисній зоні. Будівлі на такій можуть використовуватися тільки для нежитлових цілей комерційна та виробнича діяльність.

Разом з тим, з довідки №291 від 20 травня 2008 року вбачається, що згідно Проекту уточненої санітарно-захисної зони ВАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», затвердженого Головним державним санітарним лікарем Закарпатської області від 14 травня 2004 року, АДРЕСА_2 знаходиться в санітарно-захисній зоні, так як межує з цехом по виробництву карбамідно-формальдегідних смол. З урахуванням вимірів викидів забруднюючих речовин під час виробництва карбамідно-формальдегідних смол (аміак і формальдегід) розсів до небезпечних концентрацій відбувається на межі кола радіусом 100 м від джерел викиду становить 0,51 ГДК. Концентрації та рівні шкідливих факторів не перевищують їх гігієнічні нормативи (ГДК), тому будівлі АДРЕСА_2 не підпадають під вплив біологічної дії забруднюючих речовин від існуючого виробництва карбамідно-формальдегідних смол. Інші будівлі АДРЕСА_2 підпадають під вплив виробничих шкідливостей, можуть використовуватися тільки для нежитлових цілей комерційна та виробнича діяльність.

Таким чином, відповідачами в ході розгляджу справи як судом першої, так і апеляційної інстанції, не надано беззаперечних доказів того, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться в санітарній зоні ПАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», оскільки будь - яких письмових доказів на підтвердження вказаної обставини, зокрема Проекту уточненої санітарно-захисної зони ПАТ «Перечинський лісохімічний комбінат», висновків відповідних досліджень тощо,

У матеріалах справи наявна довідка Районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради №79 від 16 травня 2008 року у якій повідомляється, що на АДРЕСА_2 у м. Перечин по даним Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано житлові будівлі, у тому числі і будинок позивачів під номером 5.

Крім того, позивачами в суді підтверджено, що вони проживають з сім'ями у вказаному будинку, оплачують усі комунальні платежі за дане житло.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, а ст. 280 цього Кодексу визначає, що житловим будинком є будівля капітального типу споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції суд не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Перечинської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2012 року у адміністративній справі №708/100/12, 2а/708/3/2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 23.06.2015р.