Справа № 344/19310/14-а 2-а/344/875/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. Справа № 876/1143/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивач звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання призначити пільгову пенсію.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 року, адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу з 10.06.2014 року. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу в пільговому обчисленні кожний рік роботи за один рік шість місяців періоди роботи з 03.06.1983 року по 31.01.1992 року та з 01.02.1992 року по 06.07.1994 року, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 10.06.2014 року. Позовні вимоги з 15.04.2009 року по 09.06.2014 року залишено без розгляду.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, зазначену постанову оскаржило управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, яке просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 року та в задоволенні адміністративного позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та суттєвим порушенням норм процесуального права з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи документальними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 -ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року (v1908400-67) «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За приписами наведеної норми (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт з 03.06.1983 року по 31.01.1992 року, з 01.02.1992 року по 06.07.1994 року. З довідки № 10-2050 від 28.11.2014 року Прикарпатського управління бурових робіт публічного акціонерного товариства «Укрнафта»видно, що позивач дійсно працював в управлінні з 03.06.1983 року по 31.01.1992 року, з 01.02.1992 року по 06.07.1994 року вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з режимом роботи 15 робочих днів в цих районах по 12 год. за добу і з таким же періодом відпочинку по місцю постійного проживання із відпрацюванням місячного та річного норми часу.

П.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006), передбачено пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на пільгове обчислення стажу в півтораразовому розмірі за періоди його роботи з 03.06.1983 року по 31.01.1992 року та з 01.02.1992 року по 06.07.1994 року, оскільки з поданих документів вбачається та не викликає в колегії суддів жодного сумніву той факт, що він, працюючи в районі Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, користувався пільгами, передбаченими Указом від 10 лютого 1960 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і в частині необхідності застосування шестимісячний строку звернення до адміністративного суду у відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України, який повинен обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення з 10.06.2014 року.

У відповідності до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст.205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 року в справі № 344/19310/14-а - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький