Справа № 826/1667/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 квітня 2015 року 13 год. 30 хв. № 826/1667/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та першого заступника Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліпова Олександра Миколайовича, третя особа: виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - відповідач-1) та першого заступника Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліпова Олександра Миколайовича (далі - відповідач-2), третя особа: Київська міська державна адміністрація (далі - КМДА), про:

- визнання відсутності компетенції (повноважень) відповідача-1 на надання роз'яснень щодо повноважень органів управління житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників багатоквартирних будинків у частині встановлення плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також на видання листа від 19 березня 2012 року № 7/10-4557, адресованого КМДА та підписаного відповідачем-2 (далі - оскаржуваний лист);

- визнання протиправними дій відповідача-1 та відповідача-2, які полягають у виданні та підписанні оскаржуваного листа;

- зобов'язання відповідача-1 відкликати оскаржуваний лист.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі у порушення норм законодавства надали роз'яснення щодо здійснення оплати на утримання будинку та прибудинкової території із тарифами на житлово-комунальні послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкових територій. Позивач вважає, що нарахування їй боргу та пені (комунальні платежі + послуги ОСББ) є неправомірним, оскільки вартість послуг ОСББ, на її думку, має бути погоджена із місцевими органами влади.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до судового розгляду колегією суддів, та до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи позивач підтримала позов та просила задовольнити його повністю, а представник відповідача-1 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні повністю.

Відповідач-2 (його представник) та представник третьої особи у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 та третя особа повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 25 лютого 2015 року судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду 27 лютого 2015 року через канцелярію від позивача надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог, а саме про:

- визнання відсутності компетенції (повноважень) відповідача-1 на надання роз'яснень щодо повноважень органів управління житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників багатоквартирних будинків (далі - ОСББ) у частині встановлення плати за послуги із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також на видання листа від 19 березня 2012 року № 7/10-4557 та № 7/10-4357, адресованого КМДА та підписаного відповідачем-2 (далі - оскаржувані листи);

- визнання протиправними дій відповідача-1 та відповідача-2, які полягають у виданні та підписанні оскаржуваних листів;

- зобов'язання відповідача-1 відкликати оскаржувані листи.

Вказану заяву судом, відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем-1 19 березня 2012 року складено оскаржуваний лист № 7/10-4357, адресований КМДА, у якому суб'єктом владних повноважень зазначено, що визначений загальним зборами ОСББ розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території не потребує погодження органами державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідачем-1 також складено аналогічний за своїм змістом оскаржуваний лист № 7/10-4557.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, відповідно до ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема - спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України.

Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах, є: 1) забезпечення нормативно-правового регулювання; 2) визначення пріоритетних напрямів розвитку; 3) інформування та надання роз'яснень щодо здійснення державної політики; 4) узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України; 5) здійснення інших завдань, визначених законами України та покладених на нього актами Президента України.

Відповідно до пп. 1 п. 3, пп. 20 п. 4, пп. 4 п. 5 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 633/2011, основними завданнями Мінрегіону України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах удосконалення територіальної організації влади, адміністративно-територіального устрою, розвитку місцевого самоврядування; будівництва, архітектури, містобудування, промисловості будівельних матеріалів, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; житлово-комунального господарства, житлової політики, благоустрою населених пунктів, квітково-декоративного насінництва та розсадництва, поводження з побутовими відходами, поховання, технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна; архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Мінрегіон України відповідно до покладених на нього завдань інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у відповідних сферах.

Мінрегіон України з метою організації своєї діяльності координує та здійснює методичне забезпечення діяльності структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій з питань, що належать до його компетенції.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що до повноважень відповідача-1 віднесено складання листів по житлово-комунальному господарству, житлової політики, благоустрою населених пунктів.

Як вбачається із оскаржуваних листів, відповідач-1 надав відповіді у зв'язку з численними зверненнями до нього органів місцевого самоврядування та ОСББ щодо необхідності погодження/затвердження відповідних тарифів органами місцевого самоврядування. В оскаржуваних листах міститься тільки думка відповідача-1 стосовно порушеного перед ним питання, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувані листи носять інформативний характер та не створюють для зазначених у ньому осіб та інших осіб будь-яких прав та обов'язків.

У випадку, якщо відповідач-1 або інші суб'єкти владних повноважень на підставі оскаржуваних листів приймають рішення, вчиняють дії чи допускають бездіяльність даних органів, що є незаконними та протиправними, це може бути підставою для оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльності у судовому порядку.

Суд захищає тільки порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе тільки за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені таким рішенням.

У постанові Верховного Суду України від 26 березня 2013 21-438а12 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 2, п.п. 6, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси.

Крім того, у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2010 року № 781/11/13-10 зазначено, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З урахуванням вище викладених норм та з'ясованих обставин суд зазначає, що оскаржувані листи не є нормативно-правовими актами та не є актами індивідуальної дії.

Той факт, що третя особа, згідно наявної у позивача інформації, врахувала листи у своїх взаємовідносинах із позивачем, не наділяє такі листи статусом нормативно-правового акта чи акту індивідуальної дії, внаслідок чого позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

До того ж, суд ще раз наголошує, що оскаржувані листи та викладена у них інформація, а також дії по їх складанню та підписанню, жодним чином не порушують охоронюваних законом прав позивача. Іншого позивачем не доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та першого заступника Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліпова Олександра Миколайовича, третя особа: виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, а також з інших питань є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єктів владних повноважень та відсутністю з їх сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда