Справа № 826/5083/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2015 року 10:31 № 826/5083/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участю секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія»
до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання протиправним та нечинним подання,

за участю сторін:

представник позивача: Татарчук О.Л.

представник відповідача: Клюсова Т.М.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11.06.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, у якій просить суд визнати протиправним та нечинним подання відповідача з попередніми висновками у справі №134-01/11.14.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки зроблені відповідачем, щодо монопольного становища позивача з врахуванням територіальних меж ринку послуг, які визначені межами будинку, суперечать положенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р. Позивач вважає, що порушення відповідачем положень вказаної методики призвело до винесення подання, яке є необґрунтованим та суперечить чинному законодавству України, і порушує законні права та інтереси позивача. Вказував на те, що висновки зроблені відповідачем про те, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг, оскільки займає 100% частки ринку і не має конкурентів - неправомірне та необґрунтоване, оскільки суперечить положенням розділу 8 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, та є прямим порушенням статті 24 Житлового кодексу УРСР. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству, адже у позові не вказано, які саме норми чинного законодавства порушені відповідачем при складанні подання з попередніми висновками. Окрім цього відповідач вказує на те, що подання ніяким чином не створює юридичних наслідків для прав позивача. Просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», яке є юридичною особою, зареєстрованою за місцезнаходженням: 04201, м. Київ, вул. Кондратюка, 1, згідно з актом про приймання в експлуатацію від 28.11.2012 та додатку до акту Авізо № 1 від 28.11.2014, було передано в експлуатацію житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул Кондратюка, 7.

З матеріалів справи вбачається, що позивач укладає з власниками (наймачами) вказаного будинку договори «Про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг».

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За вимогами ст. ст. 13 та 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до комунальних послуг і здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Разом з тим, ч. 4 ст. 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Типові умови договору в силу їх імперативності є обов'язковими для майбутніх сторін господарських договірних зобов'язань і не підлягають зміні ними. Сторони можуть тільки конкретизувати такі умови без відступу від змісту типового договору.

Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг, у нього включені положення не передбачені типовим договором:

зобов'язання споживача:

- у випадку порушення зобов'язань, передбачених п.3.2,6 і 3.2.7 Договору, а також у випадку заподіяння таким порушенням матеріальної шкоди Управляючій компанії (Будинку, інженерним засобам і системам), Власник (Користувач) зобов'язаний сплатити Управляючій компанії штраф у розмірі 10000 грн, та за свій рахунок відшкодувати заподіяну шкоду, а також, за кожний випадок такого порушення, якщо Власник (Користувач) заподіяв матеріальну шкоду іншим власникам (користувачам) квартир. В цьому випадку Власник (Користувач) крім сплати штрафу, повинен відшкодувати заподіяну шкоду постраждалим власникам (користувачам) квартир та Управляючій компанії. Факт порушення фіксується комісією у складі 3-х працівників Управляючої компанії, при цьому участь Власника або його представника чи довіреної особи при складанні акту є обов'язковою.

Регулярно читати та приймати до відома інформацію, розміщену Управляючою компанією на дошці для оголошень, розташованій у відведеному для цього місці на вході до Будинку.

Також, у Договори включені не передбачені Типовими договорам виконавця, а саме:

- призупинити надання послуг у випадку затримки їх оплати Власником (Користувачем), на строк понад 60 днів, до здійснення Власником (Користувачем) відповідних розрахунків.

Проте, частиною третьою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чітко визначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, та наведено вичерпний перелік можливих причин перерв у наданні таких послуг. Несплата заборгованості за спожиті послуги серед можливих причин перерв у наданні споживачу комунальних послуг не значиться.

Окрім цього, Договорами не передбачено повного переліку прав споживачів, передбачених Типовим договором, а саме:

- своєчасне отримання послуг належної якості згідно із законодавством;

- усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановленні законодавством строки.

- зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості у визначеному законодавством порядку;

- відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) приміщенню, шкоди заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

- своєчасне отримання від виконавця інформації про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо;

- проведення перевірки кількісних та якісних показників надання послуг в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- зменшення розміру плати за перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт та отримання компенсації за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт у розмірі, встановленому законодавством;

- внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

Крім того, Договорами не визначено повного переліку обов'язків виконавця послуг (Товариства), передбачених підпунктами 5, 6, 8 та 9 пункту 13 Типового договору, а саме:

- сплачувати споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

- своєчасно ознайомлювати споживача з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг;

- відшкодовувати споживачеві збитки, завдані його майну та (або) приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень;

- здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень.

Статтею 26 Закону визначено істотні умови договору про надання житлово-комунальних послуг, якими є, зокрема, порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг тощо.

З огляду на вищезазначене вбачається, що позивач, окрім того, що не використав повний перелік прав та обов'язків передбачених Типовим договором, але й включив до переліку положення, що розширюють обов'язки споживача та права виконавця.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті).

Відповідно до статей 12 та 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України приймає рішення від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України; адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Частиною першою статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", «Про захист від недобросовісної конкуренції"», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Позивач в позові зазначає, що він не займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, оскільки територіальними межами ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві жодним чином недоцільно визначати надання позивачем послуг з управління будинками та об'єктами благоустрою в одному будинку. Також позивач вказує, що визначення територіальних (географічних) меж ринку межами житла, що обслуговується позивачем в м.Києві, вул. Кондратюка, 7, суперечить визначенню товарних меж, що приведені в Методиці "ринок товару, територіальні (георгафічні) межі якого охоплюють територію окремого регіону (Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя), у тому числі частин відповідного регіону".

Таким чином, для правильного вирішення спору треба встановити, по-перше, чи займає позивач монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Пунктом 1.2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р передбачено, що Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Абзацом сьомим пункту 1.3 Методики передбачено, що термін "монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання" має наступне значення - становище суб'єкта господарювання на ринку, яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб'єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб'єкт господарювання не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Абзацом дев'ятнадцятим пункту 1.3 Методики передбачено, що "територіальні (географічні) межі ринку" це територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами.

Безпосередньо процедура визначення територіальних (географічних) меж ринку передбачена пунктами 6.1-6.3 Методики. Так, пунктом 6.1 Методики передбачено, що територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Матеріали справи свідчать, що позивача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в будинках за адресою: вул. Кондратюка, 7, м. Київ.

Також матеріали справи свідчать про те, що у період з 01.04.2013 по 12.11.2014 у вказаному будинку лише позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідачем не спростовано цієї обставини.

Матеріали справи також свідчать, що протягом вказаного періоду у вказаних будинках не створювалось ОСББ, та не визначались інші виконавці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків", об'єднання може бути створене в будинку будь-якої форми власності з числа тих, хто приватизував або придбав квартиру, а також власника будинку, власників нежилих приміщень. Для створення об'єднання скликаються установчі збори. Скликання установчих зборів здійснюється власником будинку або ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень. У голосуванні беруть участь власники (їх уповноважені особи), які присутні на установчих зборах. Рішення приймається шляхом поіменного голосування. Рішення оформлюється особистим підписом кожного, хто проголосував, у протоколі із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти"). Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше двох третин присутніх осіб, які мають право голосу. Установчі збори правомочні, якщо на них присутні більше п'ятдесяти відсотків власників.

З наведеної норми вбачається, що окремі власники квартир не можуть самостійно створити об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, прийняти на баланс будинок та здійснювати його обслуговування, а лише шляхом проведення легітимних установчих зборів по створенню ОСББ та прийняття відповідного рішення не менш ніж двома третинами присутніх.

Матеріали справи свідчать про те, що визначення територіальних (географічних) меж ринку межами житла, що обслуговується суб'єктом господарювання, не суперечить вимогам Методики.

Вказане підтверджує правильність висновку відповідача щодо територіальних (географічних) меж ринку в межах житла, що обслуговується позивачем в за адресою: вул. м. Київ, вул. Кондратюка, 7.

Позивач визначається виконавцем житлово-комунальних послуг по вказаним будинкам, і споживачі, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зобов'язані укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг, що свідчить про займання позивачем монопольного (домінуючого) становища, оскільки власникам і іншим користувачам квартир у вказаному будинку недоцільно, а інколи і неможливо отримувати послуги з утримування будинків і споруд та прибудинкових територій за межами відповідних будинків, бо така можливість реалізується шляхом придбання чи набуття іншим шляхом у користування іншого житла.

Крім цього, пунктом 2.2 Методики передбачено, що етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення,передбачені пунктом 2.1 Методики,можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Наведене підтверджує правильність висновку відповідача щодо того, що позивач за результатами діяльності у період з 01.04.2013 по 12.11.2014 займав монопольне (домінуюче) становище на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житла, що обслуговується за адресою: вул. Кондратюка, 7, м. Київ із часткою 100 відсотків.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Наведені докази свідчать, що вказані дії позивача призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, оскільки тоді споживачі мали б вибір і могли обрати іншого суб'єкта господарювання, який би розрахував тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на економічно обґрунтованому рівні, з дотриманням галузевих угод, з виділенням витрат окремо по кожній інженерній системі та з повідомленням повної інформації, передбаченої Порядком, для врахування можливих зауважень споживачів.

Окрім цього, згідно з п. 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, подання з попередніми висновками складається за результатами збирання та аналізу доказів у справі, виноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

Подання з попередніми висновками не є формою рішення суб'єкта владних повноважень та не породжує юридичних наслідків у формі прав позивача, їх зміни чи припинення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-72, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський

Повний текст постанови складено та підписано 16.06.2015.