Справа № 826/6231/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6231/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника відповідачаДіанова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в АР Крим, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Міндоходів в АР Крим, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просив: визнати неправомірною бездіяльність відповідачів стосовно неприйняття належних заходів з виплати позивачу страхової суми за втрату працездатності в результаті інвалідності, що сталася під час виконання службових обов'язків; стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача страхову суму за втрату працездатності в результаті інвалідності, що сталася під час виконання службових обов'язків, в розмірі 178334,54 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 квітня 2015 року позов повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача - Державної фіскальної служби України, до суду з'явився, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Інші сторони до суду не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню з направленням справи до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно акту огляду МСЕК №1860 є інвалідом ІІ групи інвалідності, яка встановлена у зв'язку із захворюванням, отриманим нею під час виконання службових обов'язків в органах державної податкової служби.

Так, як встановлено судом, підставою для звернення із даним позовом є неотримання позивачем страхової виплати в рамках обов'язкового державного особистого страхування за рахунок коштів державного бюджету, передбаченого положеннями ст. 347 ПК України, а також врегульованого Порядком та умовами обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 р. № 349, в чинних на момент виникнення спірних правовідносин редакціях.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позову позивачеві, суд першої інстанції, керуючись пунктом 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України виходив з того, що справа не підсудна цьому адміністративному суду, оскільки в силу положень пункту 4 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

Апеляційний суд з цього приводу вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Стаття 55 Конституції гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

До юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд і вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, у яких вони вважають, що суб'єкт владних повноважень своїм рішенням, діями чи бездіяльністю порушив їхні права, свободи чи інтереси.

Правила предметної підсудності адміністративних справ визначені статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України

В даному разі спірні правовідносини стосуються соціального статусу позивача як особи публічної служби, яка втратила працездатність (70%) під час виконання службових обов'язків, у зв'язку із чим їй встановлена 2 група інвалідності.

За змістом чинної на момент виникнення спірних правовідносин редакції статті 347 ПК України посадові особи контролюючих органів підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 року № 349 обов'язкове державне особисте страхування (далі - обов'язкове страхування) посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Обов'язковому державному особистому страхуванню підлягають посадові особи органів державної податкової служби (далі - застраховані).

Отже, оскільки у даному випадку спірні правовідносини стосуються виплат страхових сум у зв'язку із втратою позивачем працездатності під час проходження публічної служби, при цьому, стосуються виплат за державним особистим страхуванням посадових осіб органів державної податкової служби, а не виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, як це передбачено пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України, зазначені виплати мають різну природу, відповідачем є податковий орган, а не відповідний фонд, судова колегія вважає, що на дані правовідносини не розповсюджується дія названого вище пункту 4 частини 1 статті 18 КАС України.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо наявності визначених пунктом 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для повернення позову.

Згідно з частиною 1 статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Міндоходів в АР Крим, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 квітня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 22 червня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.