Справа № 2-1170/10
Суддя: Собина О. І.
Дата ухвалення: 2013-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-1170/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-а/788/5145/13 Суддя-доповідач - Собина
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2013 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собина О. І.,

суддів - Ведмедь Н. І., Таран С. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області (далі-Управління) здійснити перерахунок щомісячної доплати до пенсії позивачу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з розрахунку встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 липня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління на користь позивача судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводить, що задовольнивши вимоги позивача про виплату підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV, суд не прийняв до уваги положення ст.7 зазначеного Закону про те, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вважає, що у 2007 році управління не мало підстав нараховувати будь-які підвищення до пенсії позивача, оскільки дія ст.6 Закону № 2195-ІV була зупинена, а після визнання Конституційним Судом України такого зупинення неконституційним, був відсутній механізм фінансування доплат.

Вказує, що з 2008 року підвищення пенсії позивачеві проводилось у межах розмірів, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та постановою КМУ від 28 травня 2008 року № 530, що Законом України Про Державний бюджет на 2009 рік не передбачались видатки для фінансового забезпечення спірних виплат, а на час ухвалення оскаржуваної постанови не було затверджено бюджет України на 2010 рік, тому підстави для цих виплат в іншому розмірі відсутні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковій зміні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач має статус дитини війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% від мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року N 489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік » дію статті 6 Закону України N 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону N 489-V.

Пунктом 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» внесені зміни, визначена надбавки дітям війни у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим, у силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У 2009 та 2010 роках дія норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялась.

Враховуючи пріоритетність Законів над підзаконними актами, відповідач у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 липня 2010 року мав проводити нарахування підвищення до пенсії позивачу у розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Що стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення до пенсії, то суд обґрунтовано визнав, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з доводами Управління щодо пропуску позивачем строку звернення до суду відповідно до ст.99 КАС України, оскільки позов було вирішено в порядку цивільного судочинства, а цивільним законодавством передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки. В звязку з цим позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Вирішуючи питання розміру судових витрат для вимог немайнового характеру суд першої інстанції для витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового розгляду керувався Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 825), відповідно до якого розмір витрат на ІТЗ для вимог немайнового характеру - 37 грн.

Крім того, відповідач відповідно до п.34 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» звільнений від оплати судового збору, то в силу ст.88 ЦПК України їх слід компенсувати позивачу за рахунок держави.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є, зокрема, правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення підлягає зміні в частині відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.195, 197, п.2 ч.1 ст.198, ст.ст.201, 205, 207 КАС України, Законом України Про внесення змін до розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2010 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області на користь ОСОБА_2 37 грн. на відшкодування витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий -

Судді -