Справа № 127/4747/13-а
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2013-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4747/13-а
Провадження 2-а/127/268/13
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2013 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької областіу складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити дії. Позов мотивований тим, що головним державним виконавцем було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-а-178-2011 від 07.06.2012 року, виданого Ленінським районним судом м.Вінниці, відповідно до якого зобовязано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмір 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю відповідно до ст.50 вказаного закону в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 03.06.2010 року, а також здійснити перерахунок пенсії з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 21.09.2012 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач вважає свої права порушені, тому і звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2013 року замінено відповідача відділ примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на належного відповідача ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області та залучене в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав на підставах викладених в ньому та доповненнях та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, оскільки вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є законною.

Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці пояснив, що вважає постанову про закінчення виконавчого провадження законною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 11.06.2012 року на підставі виконавчого листа №2-а -178-2011, виданого 07.06.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці про зобовязання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці провести перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю відповідно до ст. 50 вказаного закону в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 03.06.2010 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження. 22.08.2012 року на адресу боржника була направлена вимога про зобовязання надати до 29.08.2012 року документальне підтвердження виконання рішення Ленінського районного суду м.Вінниці по справі №2-а-178-2011 в повному обсязі.

На вимогу державного виконавця від 22.08.2012 року листом від 19.09.2012 року боржник довів до відома відділу ДВС інформацію про виконання ним рішення суду (а.с.40-41). 21.09.2012 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Підставою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, як вбачається з її змісту є:« в звязку зі вступом 23.07.2011 в законну силу постанови Кабінету Міністрів України № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, якою встановлено нові розміри зазначених виплат та прийняттям Закону України 14.06.2011 Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік, 22.12.2011 року Закону України Про державний бюджет України на 2012 рік в прикінцевих положеннях яких доповнено пункти, відповідно, які передбачають, що норми і положення статей 20,21, 22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2011, 2012 роки відповідні виплати призупинено. Крім того, відповідно до листа боржника, відсутнє фінансування з Державного бюджету України на погашення заборгованості по рішенню суду. Дані виплати будуть проведені після надання фінансування».

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" однією із підстав для закінчення виконавчого провадження є: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-а-178-2011, виданого 07.06.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, ч. 3 ст. 75 Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону державний виконавець зобов"язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 263 КАС України та ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, має право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Можливість державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження звернутися до органу, який видав виконавчий документ, за роз"ясненням рішення, із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення передбачена також п. 8 ч.3 ст. 11 Закону.

У разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання виконавче провадження може бути зупинено (п. 1 ст. 38 Закону).

З урахуванням наведеного суд вважає, що державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження. Цими діями порушено право стягувача, оскільки з огляду на положення ст. 50 Закону завершене відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 цього Закону, з підстав, визначених ч. 3 ст. 75 цього Закону, виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Також суд виходить із визначеного ч.ч. 1,2 ст. 8 КАС України принципу верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, застосування судами при розгляді справ Конвенції прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду як джерела права передбачене ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Оскільки ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження, невиконання судового рішення є порушенням прав позивача, проголошених ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

У справі "Жовнер проти України" Європейський суд з прав людини Рішенням від 29 червня 2004 року визнав, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Також Європейський суд з прав людини у Рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов"язком держави. Аналогічний висновок викладений і у рішенні Європейського суду з прав людини «Кечко проти України».

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що постанова про закінчення провадження є незаконною, право позивача є порушеним, а відтак його відновлення можливе шляхом визнання постанови протиправною, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, суд враховуючи положення ст.162 КАС України, а також право суду, передбачене ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача вважає за можливе скасувати вказану постанову. Крім того, враховуючи, що реальне поновлення прав позивача не відбудеться без зобов'язання відповідача вчинити дії з поновлення закритого виконавчого провадження, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов"язання вжити заходів з примусового виконання рішення суду в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», то суд приймає до уваги позицію Верховного Суду України, викладену в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до якої у разі визнання неправомірним рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов"язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Відтак в задоволенні даної позовної вимоги позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст.ст.9-12,17,71,72,99, 160 ч.3, 161-163,167,181,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2012 року ВП 32986679 по примусовому виконанні виконавчого листа №2-а-178-2011, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 07 червня 2012 року.

Зобовязати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області відновити виконавче провадження ВП 329 86679 по примусовому виконанні виконавчого листа №2-а-178-2011, виданого Ленінським районним судом м.Вінниці 07 червня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2013 року.

Суддя: