Справа № 810/1496/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року(14:55 год.) м. Київ №810/1496/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 08.04.2015;

представник відповідача - Сомик Т.В., довіреність № 45 від 07.11.2014;

представник третьої особи - не з'явився.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Київській області у листі № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Київській області повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, у відповідь на яке отримав листа відповідача № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014, яким було відмовлено позивачу в отриманні такого дозволу, оскільки відповідно до наданої Держземагентством у Кагарлицькому районі інформації вбачається, що бажана для відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

В подальшому позивачем отримано відповідь на його запит від відповідача, в якій зазначено, що за наявною інформацією в Головному управлінні Держземагентства у Київській області бажана до відведення земельна ділянка накладається на земельну ділянку, на яку надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 та рекомендовано визначитись з іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки і звернутися з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Позивач стверджує, що відповідачем незаконно відмовлено в наданні відповідного дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а інформація, викладена у листі відповідача № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014, не відповідає дійсності та обмежує його права, оскільки ОСОБА_4 лише надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, яка, на час звернення із відповідним позовом, не була затверджена, інших речових прав на відповідну земельну ділянку за третіми особами не зареєстровано.

Відповідачем позовні вимоги не визнано з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Відповідач стверджує при цьому, що на момент надходження клопотання від позивача відповідачем вже було видано та зареєстровано наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.11.2014 № 10-12656/15-14-сг, яким громадянину ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 12,2500 га на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області для ведення фермерського господарства.

Відповідач зазначає, що видавши відповідний наказ, було втрачено право відповідача на подальше розпорядження вказаною земельною ділянкою до остаточного вирішення питання про надання земельної ділянки у користування або відмову у такому наданні, а у разі видання наказу на користь позивача відповідачем буде порушено права ОСОБА_4 щодо завершення відповідної процедури.

Ухвалою про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 10.04.2015 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Держземагентства у Кагарлицькому районі Київської області.

Ухвалою суду від 21.05.2015 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог в судовому засіданні заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з метою реалізації свого права, передбаченого статями 118 та 121 Земельного кодексу України звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області з клопотанням від 24.11.2014 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області (а.с.54).

У відповідь на своє клопотання від 24.11.2014 позивач отримав лист Головного управління Держземагентства у Київській області № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014, яким відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки відповідно до наданої Держземагентством у Кагарлицькому районі Київської області інформації вбачається, що бажана для відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб (а.с.50).

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.02.2015 щодо надання інформації стосовно земельної ділянки, зокрема чи зареєстрована бажана до відведення земельна ділянка, що перебуває у користуванні (власності) третіх осіб, в Державному земельному кадастрі та чи присвоєно їй кадастровий номер, а також чи зареєстровано право користування (власності) вказаних третіх осіб (а.с.12).

На заяву позивача відповідач надав відповідь листом від 23.03.2015 № П-144/0-442/6-15, в якому зазначив, що за наявною інформацією вбачається, що бажана до відведення земельна ділянка накладається на земельну ділянку, на яку надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4, тому відповідачем запропоновано позивачу визначитись із іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки (а.с.61).

Судом встановлено, що наказом відповідача № 10-12656/15-14-сг від 11.11.2014 надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 12,25 га для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області (а.с.64).

З матеріалів справи слідує, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства загальною площею 52,2406 га на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області громадянину ОСОБА_4 виготовлено ПП «Інвестиційною компанією «Меркурій-Інвест» та передано 18.05.2015 на затвердження до Головного управління Держземагентства у Київській області (а.с.138-153).

Висновком Управлінням Держземагентства у Кагарлицькогому районі Київської області № 32-1011-0.2-1905/2-15 від 08.05.2015 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_4 (а.с.155-156).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд приходить до такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 13 Конституції України задекларовано, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Згідно із приписами статті 116 Земельного кодексу України (зі змінами та доповненнями на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент подання клопотання позивача від 24.11.2014) (далі - ЗК України ), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, а набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Так, згідно пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 445, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держземагентства у Київській області, затвердженого Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05.06.2013 року № 242, Головне управління Держземагентства у Київській області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане (а.с.66-74).

Згідно пункту 4.29 даного Положення Головне управління Держземагентства у Київській області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 181 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

В силу положень статті 3 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав, а права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно письмових пояснень, наданих Управлінням Держземагентства у Кагарлицькому районі Київської області, земельна ділянка, бажана для відведення позивачем, є часткою земельної ділянки, про яку йдеться в наказі Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.11.2014 № 10-12656/15-14 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, орієнтовною площею 12,2500 га (а.с.116).

Судом встановлено, що на момент подання позивачем клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 24.11.2014, відповідачем було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, але питання про передачу спірної земельної ділянки у власність (користування) цій особі вирішено не було.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що документів, які б належним чином посвідчували перехід права власності/користування на спірну земельну ділянку до третіх осіб, а саме: свідоцтва про право власності, договору оренду земельної ділянки, рішення про передачу у власність/користування земельної ділянки чи іншого правовстановлюючого документу та/або витягу про реєстрацію відповідного речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до суду не було надано, тому інформація, що викладена у листі Головного управління Держземагентства у Київській області № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014 про відмову у задоволенні клопотання позивача від 24.11.2014 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - не відповідає дійсності.

Крім того, перевіряючи законність порядку та способу надання відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, суд зазначає наступне.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК України. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Суд зазначає, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові акти та правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - це рішення, дію якого поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і яке призначене для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правовий акт індивідуальної дії - це рішення, дію якого поширено на конкретних осіб або яке стосуються конкретної ситуації, і яке є актом одноразового застосування норм права.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Типової Інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 (далі - Інструкція № 1242) дана інструкція встановлює загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - установи), вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в установах незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Інструкції № 1242 документування управлінської інформації полягає у створенні документів, в яких фіксується з дотриманням установлених правил інформація про управлінські дії.

Згідно з пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції №1242 вибір виду документа, призначеного для документування управлінської інформації (розпорядження, постанова, рішення, протокол тощо), зумовлюється правовим статусом установи, компетенцією посадової особи та порядком прийняття управлінського рішення (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

В силу положень пункту 84 Розділу ІІ Інструкції № 1242 накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Відповідно до пункту 9 Положення про Головне управління Держземагентства у Київській області, затвердженого Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05.06.2013 року № 242, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які згідно з пунктом 11.11 даного положення підписує начальник Головного управління (а.с.66-74).

Проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що направлення відповідачем позивачу листа № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014 не може свідчити про прийняття відповідачем вмотивованого рішення про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки у порядку та спосіб, що встановлені законодавством, оскільки за результатами розгляду відповідного звернення позивача відповідач повинен був прийняти правовий акт індивідуальної дії у формі наказу або іншого розпорядчого документу, підписаного начальником Головного управління Держземагентства у Київській області чи посадовою особою, уповноваженою на здійснення таких дій (заступник начальника, посадова особа, що тимчасово виконує обов'язки начальника управління тощо), яким вирішено питання про розгляд відповідного звернення позивача.

Аналізуючи в сукупності вищевикладене, суд приходить до висновку, що лист відповідача № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014 по своїй суті є рішенням про відмову у задоволенні клопотання позивача про відведення земельної ділянки, яке прийнято не в порядку та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а інформація, викладена в даній відмові, не відповідає дійсності, тому суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача визнання рішення Головного управління Держземагентства у Київській області, викладене у листі № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014, про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2014 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області - протиправним.

Крім того, заважаючи на те, що судом задоволено вимоги в частині визнання протиправним рішення відповідача про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та з метою відновлення порушеного права позивача на розгляд його клопотання у порядок, строк та спосіб, передбачений законодавством, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання позивача від 24.11.14, оскільки така позовна вимога є похідною від первинної.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 73,08 грн. згідно платіжного доручення № ПН3083 від 08.04.2015.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 73,08 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 КАС України з Державного бюджету.

Судом 04.06.2015 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, а 09.06.2015 постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Держземагентства у Київській області, викладене у листі № 31-10-0.3-10551/0/17-14-сг від 23.12.2014, про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2014 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

3. Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2014 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) понесені судові витрати у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.