Справа № 826/6519/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ № 826/6519/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Авто-Актив"
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві
про скасування податкового повідомлення - рішення від 24.11.2014 р. № ,
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Авто-Актив» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 05.11.2014 р. № 47/26-57-22-03-10/32669813 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства «Авто-Актив» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Компані Інвест ЛТД» та ТОВ «Дрім Білдінг» у період з 01.01.2014 по 31.07.2014» щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 195 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі припущень та доводів, які не відповідають дійсним обставинам справи. Господарські операції позивача з його контрагентами є реальними, що підтверджується бухгалтерськими та первинними документами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем штучно сформовані валові витрати та податковий кредит, які не мають реального характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 25.05.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено позапланову невиїзну перевірку ПП «Авто-Актив» щодо взаємовідносин платника податків з ТОВ «Компані Інвест ЛТД» та ТОВ «Дрім Білдінг» у період з 01.01.2014 по 31.07.2014.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.2, п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість в загальній сумі 130 000,00 грн. за травень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.11.2014 р. № 47/26-57-22-03-10/32669813 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства «Авто-Актив» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Компані Інвест ЛТД» та ТОВ «Дрім Білдінг» у період з 01.01.2014 по 31.07.2014», винесено податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Дрім Білдінг» на загальну суму 195 000,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 130 000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 65 000,00 грн.

Не погоджуючись із висновками акту від 05.11.2014 р. № 47/26-57-22-03-10/32669813 та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у м. Києві.

За результатами первинного адміністративного оскарження Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 23.01.2015 р. № 1062/10/26-15-10-05, яким податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами розгляду повторної скарги позивача Державною фіскальною службою України рішенням від 01.04.2015 р. № 6749/6/9999-10-01-04-25 податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. № залишено без змін, а повторну скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення неконтрольованих операцій), у розрізі здійснення контрольованих операцій, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 210 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абз. 11 с. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Авто-Актив» зареєстровано Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, перебуває на обліку у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві. На час проведення перевірки зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

Предметом перевірки органу державної податкової служби стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Компані Інвест ЛТД» та ТОВ «Дрім Білдінг» у період з 01.01.2014 р. по 31.07.2014 р.

Так, перевіркою достовірності відображених показників у поданій декларації з ПДВ за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р. встановлено, що між ТОВ «Дрім Білдінг» (виконавець) та ПП «Авто-Актив» (замовник) укладено договір №21-04/14 від 21.04.2014 р., відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати, а замовник бере на себе технічне обслуговування виробничого устаткування замовника згідно з переліком, наведеним у додатку №1 до цього договору.

На підтвердження виконання вказаного вище договору позивачем надано суду акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29.05.2014 р. №45, податкову накладну від 29.05.2014 р. №18, платіжне доручення від 22.07.2014 р. №7167.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені на підставі постанови прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва юриста 1-го класу Сиротіна С.С. від 27.08.2014 р., акту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки від 24.07.2014 р. №2033/26-55-22-08/3891380 ТОВ «Дрім Білдінг» щодо підтвердження господарських взаємовідносин з платниками податків за період січень, травень, червень 2014 р.

Вказані висновки податкового органу мотивовані тим, що згідно з даними ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якій на обліку перебував ТОВ «Дрім Білдінг», у даного підприємства встановлено відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, власних основних фондів, виробничих активів, технічного персоналу у необхідній кількості, складських приміщень, транспортних, що є економічно необхідним для використання даних послуг в господарській діяльності.

Суд не бере до уваги висновки відповідача щодо фіктивності діяльності контрагента позивача, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності правочину, укладеного між позивачем та ТОВ «Дрім Білдінг» ДПІ суду не надано. Відповідачем також не надано і вироку суду щодо контрагента позивача, фіктивного підприємництва, тощо.

Разом з тим, суд, проаналізувавши надані позивачем документи відносно здійснення його господарської діяльності, приходить до висновку, що доводи податкового органу ґрунтуються лише на податковій інформації, отриманій з АІС «Податковий блок».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що твердження відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Дрім Білдінг» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Дрім Білдінг» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та виступало платником ПДВ.

Враховуючи наведене та з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 23.02.2012 № К/9991/40332/11, від 23.04.2012 №К/9991/26905/12. Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з грав людини» платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутністю доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним втриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати.

Також суд зазначає, що в акті перевірки від 05.11.2014 р. № 47/26-57-22-03-10/32669813 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладена між позивачем і ТОВ «Дрім Білдінг» угода суперечить актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформленої податкової накладної, отриманої від ТОВ «Дрім Білдінг» на виконання договору, що не заперечується податковим органом, а відтак господарські операції позивача здійсненні на підставі оформлених належним чином первинних документів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені в акті перевірки від 05.11.2014 р. № 47/26-57-22-03-10/32669813 спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Дрім Білдінг», а тому вважає, що формування ПП «Авто-Актив» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ПП «Авто-Актив» про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення - рішення підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного підприємства «Авто-Актив» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.11.2014 р. № Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходіву м. Києві.

3. Присудити на користь Приватного підприємства «Авто-Актив» понесені судові витрати в сумі 390,00 грн. з Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук