Справа № 226/5819/12
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 226/5819/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(виннсена в скороченому провадженні)

25 жовтня 2011 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої основної та додаткової пенсії, зобовязання нарахування щомісячної державної та додаткової пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок та виплату заборгованості по пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи в звязку із захворюванням викликаним впливом аварії на ЧАЕС.

Станом на 4.05.2011 року вона отримує пенсію, як інвалід II групи внаслідок захворювання пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Вважає, що відповідач не доплачує їй пенсію, яку повинен виплачувати відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Просить визнати дії управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області, щодо відмови у перерахунку пенсії, протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату заборгованості по пенсії.

Відповідач не надав суду відповіді на позовну заяву, у встановлений судом строк. В зв'язку з цим суд розглянув справу відповідно до вимог ч.5 ст. 1832 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи в звязку із захворюванням викликаним впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією медичної довідки серії МСЕ № 059011 від 15.09.2004 року (а.с. 7), посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії А № 438888 (а.с. 4), копією експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії № 9805 від 12.06.2004 року (а.с. 6).

В звязку з наведеним, позивач ОСОБА_1 має право на отримання пенсії як інвалід ІІ групи відповідно до ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в розмірі: основної пенсії по інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю 75% мінімальної пенсії за віком.

Позивач зверталася з заявою до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі про перерахунок призначеної їй пенсії відповідно до вищевказаного Закону.

Проте, управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі в своєму листі від 4.05.2011 року відмовили їй в перерахунку пенсії, яка призначена, як інваліду ІІ групи і виплачується відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови Кабінету Міністрів №530 від 28 травня 2008 року та Законів України «Про державний бюджет 2008 року», «Про державний бюджет 2009 року» та «Про державний бюджет 2010 року».

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії відповідача в період до 23.07.2011 року, являються незаконними, оскільки основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ. Згідно ст. 54 наведеного Закону, пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(ч. 3 ст.54 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-ІV від 17.11.2005).

Статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»було встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, а саме інвалідам II групи призначається щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком та відповідно до ст. 50 цього ж Закону призначається додаткова пенсія 75% від мінімальної пенсії за віком.

Але, до зазначеної статті, відповідно до Закону від 28.12.2007 року №107-VІ були внесені зміни, після чого передбачено виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 р. положення пункту 28 розділу ІІ «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України»Закону України № 107-17 «Про державний бюджет України на 2008 рік», зокрема до ст. 50 і 54 Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнані неконституційними та не чинними з моменту їх ухвалення. При цьому, Конституційний Суд виходив з того, що внесення змін до Законів України, зупинка їх дії чи скасування при прийнятті Закону України «Про бюджет…»який не має вищої юридичної сили стосовно інших законів, є неприпустимим, оскільки це створює протиріччя в законодавстві і, як наслідок, призводить до обмеження прав та свобод людини і громадянина

В звязку з скасуванням Конституційним судом України змін до Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, ст.ст. 50, 54 даного Закону, починаючи з 22 травня 2008 року, продовжують діяти в його попередній редакції.

Тобто, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та віднесених до 1 категорії, повинна бути призначена в розмірі не менше 75% мінімальної пенсії за віком (ст. 50), а основна пенсія не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком (ст. 54).

У відповідності до частини 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до 1,2,3,4 категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною радою України в законі про Державний бюджет на відповідний рік (ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15.07.1999 №966-14).

Крім того, у відповідності до п.1,п.6 ст.92 Конституції України, ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія положень зазначеного Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Абзацом 2 преамбули, частиною ч.4 п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення і те, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 року №2017-111, у відповідності до ст.17 якого до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.19 цього Закону виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсій за віком.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», звернуто увагу, що оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого Закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Крім того, суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 26.01.2012 року № 3-рп/2012 у справі за конституційними поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України, яким передбачено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону повязані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, відповідач, а так само його посадові особи, при виконанні своїх функцій, в даному випадку нарахування та проведення пенсійних виплат, мають діяти у спосіб визначений Конституцією України, законами України, та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідними органами в межах делегованих їм повноважень.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача у нарахуванні позивачу основної та додаткової, передбаченої ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Так, вирішуючи питання про задоволення вимог позивача, суд враховує положення ст. 99 КАС України, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

В даному випадку, враховуючи представленні докази та вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, який має обчислюватись з дня звернення позивача до суду з позовною заявою, яка зареєстрована 6.06.2011 року, тому перерахунок і виплата коштів має проводитись з 1.01.2011 року включно, з врахуванням фактично отриманих виплат.

Вимоги позивача щодо стягнення коштів до вказаного вище строку, відповідно до ст. 100 КАС України, підлягають залишенню без розгляду.

Подальші нарахування та виплати мають здійснюватись з 23.07.2011 року на підставі правового регулювання виплати як основної так і додаткової пенсії, відповідно до Конституції України, як Основного Закону, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про державний бюджет …»на відповідний рік, а також з врахуванням прийнятих, в межах своєї компетенції, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими встановлюються виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплачуватись до втрати такого права на отримання даних пенсійних виплат, в тому числі скасування чи зміни діючого законодавства, що регулює дані питання.

Керуючись ст. ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 11, 14, 69-71, 79, 94, 138, 158-163, 167, 1832, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій незаконними, стягнення недоплаченої основної та додаткової пенсії, зобовязання нарахування щомісячної державної та додаткової пенсії задоволити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо перерахунку та виплати недоплаченої основної та додаткової пенсії ОСОБА_1, в період до 23.07.2011 року протиправними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області провести перерахунок ОСОБА_1 з 1.01.2011 року та виплатити до втрати такого права, з урахуванням раніше виплачених сум:

- державну пенсію в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вимоги щодо стягнення коштів до початку перебігу строку позовної давності залишити без розгляду.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Тульчинського

районного суду ОСОБА_2