Справа № 819/507/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 р. Справа № 876/5686/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Коцур В.К.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у адміністративній справі №819/507/15-a за позовом ОСОБА_2 до Відділу Держземагенства у Заліщицькому районі третя особа Головне управління Держземагентства у Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області про визнання протиправною відмови від 11.09.2014 року у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючи із постановою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на норми частин 6-8 ст. 118, ст. 186-1 Земельного кодексу України вважає, що судом першої інстанції не враховано що відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою не містить посилання на відповідний закон чи нормативно-правовий акт, що регулює відносини у відповідній сфері. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі. Вважає висновки суду першої інстанції невірними, оскільки відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ОСОБА_2 13.06.2012 року звернувся до Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. До заяви долучалась схема розміщення земельної ділянки.

Розпорядженням голови Заліщицької районної державної адміністрації від 11.07.2012 року №515-од ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га, з них 0,20 га ріллі, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради. Також, доручено замовити в землевпорядній організації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подати розроблений проект на затвердження до Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області.

16.07.2014 року позивач звернувся до державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виконання робіт по розробленню проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Державним підприємством «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Даний проект був направлений до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області для його подальшого погодження.

Листом №2588/11/11 від 11.09.2014 року відділ Держземагентства у Заліщицькому районні Тернопільської області відмовив у погодженні даного проекту, оскільки на бажаному місці розташування земельної ділянки на території Добрівлянської сільської ради вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області правомірно відмовлено у погодженні проекту землеустрою про надання земельної ділянки позивачу, оскільки спірна земельна ділянка на момент вирішення питання про погодження проекту землеустрою про передачу земельної ділянки позивачу вже передана у власність з оформленням документів про право власності на неї іншій особі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно пункту 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Повноваження місцевих державних адміністрацій щодо розпорядження землями державної власності передбачались і статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року №586-XIV.

З 01.01.2013 року відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-VI повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, було передано Державному агентству земельних ресурсів України та його територіальним органам.

У вказаній справі, у випадку щодо однієї і тієї ж земельної ділянки були прийняті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до 01.01.2013 року, а саме 11.07.2012 року, Заліщицькою районною державною адміністрацією ОСОБА_2, а після 01.01.2013 року, а саме 30.12.2013 року, Головним управлінням Держземагентства у Тернопільській області ОСОБА_3.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України, частина восьма якої передбачає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частиною п'ятою статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 Земельного кодексу України).

Відповідач відмовив позивачу у погодженні проекту землеустрою, оскільки на бажаному місці розташування земельної ділянки на території Добрівлянської сільської ради вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 за іншим власником.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що спірна земельна ділянка, на яку претендував позивач є частиною земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_3., і на момент звернення позивача до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області земельна ділянка ОСОБА_3. була сформована, винесені в натурі межі земельної ділянки, інформація про неї внесена до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер земельної ділянки, проведено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідач правомірно відмовив погодити позивачу проект землеустрою на земельну ділянку, яка є частиною земельної ділянки, яка належить іншій особі та право власності на неї не скасоване, та є чинним на даний час.

Що стосується доводів апелянта проте, що відмова відповідача є неправомірною, оскільки не містить обов'язкових посилань, передбачених ст. 186-1 Земельного кодексу України, на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, документацію із землеустрою або містобудівну документацію, то такі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки підставою відмови було те, що на спірну земельна ділянка оформлене право власності за іншою особою, натомість із норм ст. 186-1 Земельного кодексу вбачається порядок надання, погодження та відмови у виготовленні проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка не перебуває у власності.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VІ, чинного з 01.01.2013 року, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що факт надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не ставить позивача у привілейоване становище у випадку реалізації іншими громадянами права на приватизацію спірної земельної ділянки, оскільки чинне земельне законодавство не передбачає процедури резервування земельних ділянок за особою, якій надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою такої земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що позивачу було надано дозвіл на виготовленні проект землеустрою розпорядженням голови Заліщицької районної адміністрації № 515-од від 11.07.2012 р., а позивач звернувся до проектного інституту з метою реалізації вказаного розпорядження лише 126.07.20214 р.

Що стосується доводів апелянта про те, що земельна ділянка, на яку претендував позивач, та земельна ділянка ОСОБА_3. не перетинаються, і є різними земельними ділянками судом до уваги беруться, оскільки в матеріалах справи є витяги (викопіювання) з геодезичної інформаційної системи, які містять межі цих двох земельних ділянок і підтверджують факт накладання.

Такі обставини підтверджуються викопіюванням з програми геодезичної інформаційної системи GIS 6, в якому відображені координати (межі) земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_3. за кадастровим номером НОМЕР_1 та координати ділянки, на яку був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради Заліщицького району ОСОБА_2

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» геоінформаційна система - інформаційна (автоматизована) система, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання та постачання геопросторових даних; геопросторові дані - набір даних про геопросторовий об'єкт; геопросторовий об'єкт - об'єкт реального світу, що характеризується певним місцеположенням на Землі і визначений у встановленій системі просторово-часових координат. Таким чином, відомості даної геоінформаційної системи дають можливість відслідкувати наявність/відсутність накладок земельної ділянки із суміжними ділянками.

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки спірна земельна ділянка на момент вирішення питання про погодження проекту землеустрою про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 вже передана у власність з оформленням документів про право власності на неї іншій особі, то відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області правомірно відмовлено у погодженні проекту землеустрою про надання земельної ділянки позивачу, в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною відмови від 11.09.2014 року у погодженні проекту землеустрою слід відмовити. З огляду на наведене, не підлягає до задоволення і похідна вимога про зобов'язання відділ Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що рішення відповідача є протиправним, а натомість вказують на те, що останнє прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без замовлення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у адміністративній справі №819/507/15-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 22.06.2015р.