Справа № 826/3990/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року письмове провадження № 826/3990/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О. , суддів Кузьменка В.А. Огурцова О.П. при секретарі судового засідання Шевченко М.В. вирішив адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія»
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни, Міністерства юстиції України
за участю третіх осіб ОСОБА_2 Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратанія» (надалі - позивач або ТОВ «Оратанія») з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни (надалі - відповідач 1 або державний реєстратор), Державної реєстраційної служби України (надалі - відповідач 2 або Укрдержреєстр), за участю третьої особи - ОСОБА_2 (надалі - третя особа 1 або ОСОБА_2.), в якому просило:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача 1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3939867 від 13.07.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05.06.2013 року, на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.

2. Зобов'язати відповідача 2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05.06.2013, на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, відповідачем 1 прийняте спірне рішення, яким за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на предмет іпотеки - 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - нерухоме майно), на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року, незважаючи на невиконання третьою особою умов зазначеного договору, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача як власника спірного нерухомого майна, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач 1 письмових заперечень чи пояснень по суті спору суду не подав.

Представник відповідача 2 подав суду письмові заперечення, в яких він наголосив на тому, що у спірних відносинах відсутнє будь-яке рішення відповідача 2, жодних дій щодо позивача ним не вчинялось, тим самим відповідач 2 не міг порушити законні права позивача, отже стосовно відповідача 2 відсутній предмет спору. Також, зазначив, що Укрдержреєстр не уповноважений скасовувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та вносити записи про скасування рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже є неналежним відповідачем по даним спірним відносинам. Крім того, відповідач 2 повідомив суд про те, що відповідач 1 звільнена з займаної посади наказом № 732/к від 08.08.2014 року. Виходячи з зазначеного, просив суд відмовити позивачу в задоволені заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи 1 подав суду письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких він зазначив, що позовні вимоги не відповідають дійсності, а тому задоволенню не підлягають, оскільки третьою особою 1 законно набуто право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору іпотеки, у зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за договором позики, в забезпечення виконання якого між позивачем та третьою особою 1 укладався відповідний іпотечний договір.

Ухвалою суду про закінчення підготовчого провадження від 20.04.2015 року, враховуючи, що реєстраційна справа відносно спірного нерухомого майна заведена та зберігається в реєстраційній службі Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, судом було залучено зазначену реєстраційну службу до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (надалі - третя особа 2).

Також, зазначеною ухвалою суду, судом було замінено відповідача 2 - Державну реєстраційну службу України на її правонаступника - Міністерство юстиції України (надалі відповідач 2 або МЮУ).

Третя особа 2 та МУЮ письмових заперечень чи пояснень по суті спору суду не подали.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання 20.05.2015 року представників відповідача 1 та третьої особи 2, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (позичальник) та третьою особою 1 (позикодавець) було укладено договір позики від 17.06.2010 року № 1936, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., за умовами якого ТОВ «Оратанія» позичає у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 961 223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання становило 121 520 доларів США, на строк шість місяців, а саме до 18 грудня 2010 року, без нарахування відсотків.

На виконання пункту 3 договору позики від 17.06.2010 року № 1936, зазначені сторони уклали договір іпотеки нерухомого майна від 17.06.2010 року № 1938 (надалі - іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., згідно якого, він забезпечує виконання позивачем зобов'язань, що випливають із укладеного між позивачем (іпотекодавець) та третьою особою 1 (іпотекодержатель) договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. 17.06.2010 року за реєстровим № 1936. Згідно умов іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 962 223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання становило 121 520 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року, без нарахування відсотків за користування позиченими коштами. Предметом іпотеки є спірне нерухоме майно.

Згідно пункту 4 іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки складає 1 286 139 грн. 77 коп.

Розділом 10 іпотечного договору закріплений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, пунктами 10.1., 10.4. закріплено, що іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадках невиконання основного зобов'язання, або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, іпотечним договором та чинним законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється - на вибір іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, розділом 11 іпотечного договору закріплені застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 11.1. сторони іпотечного договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі затвердження, що міститься в договорі.

Пунктами 11.3., 11.4. іпотечного договору закріплено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановлено статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

При цьому, пунктом 11.5. встановлено, що за домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань забезпечених іпотекою, у строк до 18 грудня 2010 року, сторони зобов'язуються укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодавцем у власність іпотекодержателя нежитлового приміщення, що є предметом іпотечного договору.

Крім того, за умовами пункту 10.5. іпотечного договору, у разі порушення умов основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якому зазначається стислий зміст порушення зобов'язання, вимога про усунення порушень не пізніше тридцятиденного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, з огляду на наведені умови іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає настання певних обставин, зокрема, невиконання позивачем як іпотекодавцем основного зобов'язання у строк до 18.12.2010 року та вчинення третьою особою 1 як іпотекодержателем певного алгоритму дій, а саме: надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень не пізніше тридцятиденного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Крім того, правовою підставою для реєстрації права власності третьої особи 1 як іпотекодержателем на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

В той же час, згідно доводів позивача, які не заперечуються та не спростовуються належним і допустимими доказами відповідачами чи третьою особою 1, будь-яких вимог та попереджень від третьої особи 1 він не отримував, договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався.

Суд не приймає до уваги доводи третьої особи 1, викладені у письмових поясненнях по суті спору про те, що відповідні вимоги та попередження для позивача передавалися нею через нотаріуса, який посвідчував іпотечний договір, оскільки така процедура суперечить умовам договору та законодавчо не передбачена. Пояснень щодо причини невиконання вимог пункту 11.5. іпотечного договору щодо укладання з позивачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, третя особа 1 не надала.

Незважаючи на зазначене, відповідачем 1 було прийняте спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3939867 від 13.07.2013 року, яким за третьою особою 1 було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно, яке виникло на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року № 1937 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., про що зроблений відповідний запис в Державному реєстрі речових прав за номером 1643040 від 05.06.2013 року.

Згідно частини 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Згідно частини 1, 6 статті 3 зазначеного закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 12 зазначеного закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина 3 статті 33).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В той же час, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, у третьої особи 1 не виникло підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, що належить позивачу, оскільки відсутні умови, наведені частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», як то, рішення суду, виконавчий напис нотаріуса чи договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, суд не залишає поза увагою ту обставину, що саме укладання між позивачем та третьою особою 1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами укладеного між ними іпотечного договору, є підставою (обов'язковою умовою) для передачі позивачем як іпотекодавцем третій особі 1 як іпотекодержателю у власність спірного нерухомого майна як предмета іпотеки та є застереженням іпотечного договору.

Враховуючи, що між позивачем та третьою особою 1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, відповідно не виникло підстав для передачі позивачем як іпотекодавцем третій особі 1 як іпотекодержателю у власність спірного нерухомого майна як предмета іпотеки.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон).

За приписами статті 1 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 2 статті 3 Закону, держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (частина 5 статті 3 Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження (частина 1 статті 15 Закону).

Державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом (пункт 1 частини 1 статті 9 Закону).

За правилами частини 3 статті 17 Закону, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

На момент вчинення відповідачем 1 спірних реєстраційних дій (прийняття спірного рішення) процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (надалі - Порядок).

Згідно пункту 26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат (підпункт 1 пункту 27 Порядку).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27-30 цього Порядку, подає документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем або органом державної податкової служби на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі (пункту 31 Порядку).

При цьому, за приписами пункту 1 частини 2 статті 9 Закону, державний реєстратор, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

В той же час, виходячи з викладених обставин справи, судом встановлено, що державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за третьою особою 1 (прийняття спірного рішення № 3939867 від 13.07.2013 року), належним чином не виконано обов'язку, закріпленого пунктом 1 частини 2 статті 9 Закону, а саме не встановлено факту виконання умов іпотечного договору, укладеного між позивачем та третьою особою 1, в частині виконання його застережень щодо обов'язкового укладання між ними договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є підставою для передачі позивачем як іпотекодавцем третій особі 1 як іпотекодержателю у власність спірного нерухомого майна як предмета іпотеки.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у державного реєстратора правових підстав для прийняття спірного рішення про реєстрацію за третьою особою 1 права власності на нерухоме майно та, відповідно, про необхідність його скасування. Отже, позовна вимога позивача про визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3939867 від 13.07.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05.06.2013 року, на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В той же час, вимога позивача щодо зобов'язання відповідача 2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05.06.2013, на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, з огляду на наступне.

Згідно статті 2 Закон, єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, згідно пунктів 2.1. та 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5 (далі-Порядок 3502/5), для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до пунктів 2.9.-2.11. Порядку 3502/5, під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Отже, порядок внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про реєстрацію права власності чітко регламентований діючим законодавством України та визначає певний алгоритм дій як заінтересованої особи, так і суб'єкта владних повноважень (державного реєстратора).

Таким чином, з огляду на зазначене, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі в частині скасування спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3939867 від 13.07.2013 року, позивач матиме змогу реалізувати своє право на звернення до державного реєстратора із заявою про скасування в Державному реєстрі відповідного запису № 1643040 від 05.06.2013 року, внесеного на підставі спірного рішення № 3939867 від 13.07.2013 року.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За правилами частини 1 статті 9, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачі належним чином не виконали обов'язку щодо доказування виходячи з вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3939867 від 13.07.2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05.06.2013 року, на підставі Договору іпотеки від 17.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов