Справа № 2а/1770/5304/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ К/9991/58208/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.,
Суддів Голубєвої Г.К.,
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаряЛатишевої Л.П.,
за участю представників
позивачане з'явився,
відповідачане з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2012 р.

у справі №2а/1770/5304/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Літа Холдинг»

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Літа Холдинг» (далі - Позивач) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби (далі - Відповідач) про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2012 р., позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.02.2011 р. №/0/15-212, у задоволенні решти позовних вимог відмолено. Присуджено на користь Позивача із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14,12 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких проти вимог останньої заперечує та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 3 лютого 2011 року ДПІ у м.Рівне було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість Позивача за лютий 2010 року, за результатами якої складено акт від 03.02.2011 р. №48.

На підставі акта перевірки від 03.02.2011 р. №48 ДПІ у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.02.2011 р. №/0/15-212, яким Позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3 948 664,40 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося Позивачем в адміністративному порядку, рішенням ДПА в Рівненській області від 06.05.2011 р. №9208/25-16/167 скарга Позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 18.02.2011 р. №/0/15-212 - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши наведені сторонами доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, Позивач зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01.10.2004 р. (свідоцтво про державну реєстрацію серії А01 №538685 9, 25.05.2009 р. Позивач був зареєстрований як платник податку на додану вартість - свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 25.05.2009 р. №100226723 (бланк серії НБ №134257).

Рішенням ДПІ у м. Рівне від 03.02.2011 р. №8 анульовано реєстрацію Позивача платником податку на додану вартість на підставі пп. г) п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України у зв'язку з неподанням протягом дванадцяти послідовних податкових місяців податкових декларацій з податку на додану вартість.

Вказане рішення було надіслано податковим органом позивачу за місцезнаходженням, яке зазначене в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (м.Рівне, вул.Дворецька, 131), проте кореспонденція повернулася неврученою адресату у зв'язку з відсутністю підприємства за вказаною адресою, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами проведеної того ж дня перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення Позивачем вимог п.184.7 ст.184 Податкового кодексу України, які полягали у невизнанні останнім умовного продажу на суму 19 743 322,00грн., з них на суму ПДВ - 3 948 664,40 грн., та не віднесенні їх до податкового зобов'язання.

При цьому, ДПІ у м. Рівне перевірялася податкова декларація Позивача з податку на додану вартість за лютий 2010 року, дані щодо балансової вартості запасів та залишкової вартості основних фондів здобуті податковим органом з додатку К1/1 до декларації з податку на прибуток за 2009 рік, а дата анулювання реєстрації Позивача платником податку на додану вартість у акті не вказана.

Так, анулювання реєстрації платником податку на додану вартість здійснюється за наявності підстав, передбачених ст.184 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.184.6 ст.184 Податкового кодексу України, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

За приписами п.184.7 ст.184 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 06.08.2011 р.), якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати подання заяви про анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно пп. ґ) пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, постачанням товарів вважається, зокрема, умовне постачання товарів та необоротних активів, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту і в останньому звітному (податковому) періоді обліковувалися у залишках платника, який подав заяву про анулювання реєстрації як платника податку на додану вартість або про перехід на іншу систему оподаткування, що передбачає сплату податку в іншому порядку, ніж той, що визначений цим розділом.

Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що обов'язок визнання платником податків умовного постачання товарів чи необоротних активів законодавець чітко пов'язує з наявності одночасно таких умов як: подання платником заяви про анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість, наявності залишку на обліку у платника товарів або залишок необоротних активів, якщо такі товари або залишки необоротних активів придбавалися платником податку, при цьому податок, сплачений при їх придбанні було включено до складу податкового кредиту.

Отже, умовне постачання залишків товарів та необоротних активів, що обліковуються у платника податків, здійснюється виключно при поданні заяви таким платником податків про анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість, тобто при анулюванні такої реєстрації з ініціативи такого платника податків.

Як свідчать матеріали справи, анулювання Позивача платником податку на додану вартість було здійснено за рішенням податкового органу від 03.02.2011 р., а не за заявою самого Позивача.

А відтак судова колегія вбачає за необхідне зазначити про відсутність у Позивача обов'язку визнати умовне постачання залишків товарів та необоротних активів у зв'язку з таким анулюванням.

Слід також визнати обґрунтованими доводи судів попередніх інстанцій, що посилання податкового органу в акті перевірки на дані додатка К1/1 до податкової декларації з податку на прибуток Позивача за 2009 рік є безпідставними, оскільки вказаний період не може вважатися в даному випадку останнім звітним (податковим) періодом з огляду на те, що анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість було здійснене 03.02.2011 р.

Таким чином, в порушення ст. 71 КАС України податковим органом не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, відтак колегія суддів вважає вірним висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2012 р. у справі №2а/1770/5304/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяО.М. Нечитайло

СуддіГ.К. Голубєва

Н.Г. Пилипчук