Справа № 826/2980/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2015 року № 826/2980/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Аблова Є.В. Данилишин В.М. адміністративну справу розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України

провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 19.12.2014 по 30.04.2015 в сумі 15 660,19 грн.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 задоволено позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України визнано протиправним та скасовано наказ від 10.11.2014 №675/к, поновлено ОСОБА_1 на посаді з 19.12.2014 та постановлено стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судове рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Позивач зазначає, що станом на час вирішення справи судове рішення в частині поновлення на посаді не виконано, отже відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України відповідач зобов'язаний оплатити позивачу вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження та надано відповідачу строк на подачу письмових заперечень та доказів на їх обґрунтування.

Станом на час вирішення справи відповідач письмових заперечень по суті позову та документів на їх підтвердження суду не надав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 задоволено позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України визнано протиправним та скасовано наказ від 10.11.2014 №675/к, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з 19.12.2014 та постановлено стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судове рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 залишено без змін.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Отже, 17.03.2015 постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 набрала законної сили.

Згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

З огляду на викладене обставини, що позивач підлягає поновленню на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з 19.12.2014 не потребує повторного доказування.

Відповідно до листа Державної виконавчої служби України від 08.05.2015 №15-0-26-1359/6.1 станом на 08.05.2015 позивача не поновлено на посаді.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист з примусового виконання згадуваної постанови в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць видано 13.01.2015.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 29.01.2015 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Про оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» Державну виконавчу службу України ліквідовано, поклавши на Міністерство юстиції України завдання і функції Державної виконавчої служби України.

Відповідно до спеціального витягу з ЄДРПОУ станом на 04.02.2015 Державна виконавча служба України перебуває в стані припинення.

Отже, позивачем вчинено дії щодо звернення виконавчого листа з примусового виконання постанови в частині поновлення на посаді, після прийняття рішення про ліквідацію Державної виконавчої служби України (відповідача у справі), отже суд дійшов висновку, що постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 у вказаній частині не виконано з незалежних від Державної виконавчої служби причин.

Згідно із п. 34 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У випадках ліквідації підприємства, установи, організації на час виконання рішення про поновлення на роботі суд, який постановив рішення, за поданням судового виконавця або заявою позивача в порядку заміни способу виконання рішення може визнати працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації і своєю ухвалою стягнути з власника ліквідованого підприємства, установи, організації (органу, уповноваженого управляти їх майном, а у відповідних випадках - з правонаступника) суми заробітної плати за вимушений прогул.

Враховуючи, що судове рішення не виконано у зв'язку з перебуванням Державної виконавчої служби України у стані ліквідації, тобто з незалежних від останньої причин, отже права позивача можуть бути поновлені шляхом зміни способу виконання судового рішення, як зазначено в п. 34 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №6 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Оскільки на час вирішення справи Державна виконавча служба України перебуває у стані ліквідації, судове рішення в чатсині поновлення позивача на посаді не виконано з незалежних від Державної виконавчої служби України причин, позивач не перебував у трудових стосунках з Міністерством юстиції України (правонаступник ліквідованої Державної виконавчої служби України), отже права позивача не підлягають поновленню у запропонований позивачем спосіб, а саме шляхом стягнення коштів за затримку виконання судового рішення, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70-71, 94, 122,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді Є.В. Аблов

В.М. Данилишин