Справа № 699/1029/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 699/1029/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Побережна Н.П. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Корсунь - Шевченківської міської ради про визнання дій неправомірними щодо перенесення черги на одержання житла та зобов'язання поновити у списках сімей, що перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області про визнання неправомірними дії щодо перенесення черги позивача та її родини у списках сімей, що перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов при Корсунь - Шевченківській міській раді Черкаської області та користуються правом позачергового одержання житла з №2 на №4, які прийняті у період часу з 09.04.2003 року по 01.03.2013 року та зобов'язати виконавчий комітет Корсунь - Шевченківської міської ради Черкаської області поновити позивача та її родину у списках сімей, що перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов при Корсунь - Шевченківській міській раді Черкаської області і користуються правом позачергового отримання житла, згідно Закону України від 01.07.1992 року, як сім'я, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: з №4 на №2.

Постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом третьої групи безстроково по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Корсунь - Шевченківської міської Ради народних депутатів № 29 від 21.02.1995 року позивача зі складом сім'ї 4 особи було взято на чергу квартобліку по місцю проживання ОСОБА_2 - на пільгову чергу - позачергове одержання житла, згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 01.07.1992 року, на підставі направлення серії НОМЕР_1 обласної Ради народних депутатів з смт. Лугини Житомирської області.

На звернення позивача з проханням надати інформацію про порядковий номер її сім'ї у списку сімей, що користуються правом позачергового одержання житла, Корсунь-Шевченківська міська рада надавала відповіді за №197 від 30.11.2000 року та №135 від 06.05.2003 року, в яких повідомила, що сім'я позивача перебуває у черзі відповідно під №ІІ (як вказано у відповіді) та №2.

Відповідно до відповіді Управління у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Черкаської обласної державної адміністрації за вихідним № 388/02-06 від 30.12.2003 року на лист позивачки, відповідно до обласного реєстру сім'я позивачки перебуває на обліку з 21.02.1995 року за №285 по Черкаській області, за №3 (три) по м. Корсунь-Шевченківському. В листах цієї установи від 16.03.2005 року і від 25.01.2006 року порядковий номер у міському списку не вказаний.

Головне управління з питань надзвичайних ситуацій та оборонної роботи Черкаської обласної державної адміністрації в листі від 04.03.2013 року повідомило позивача про її порядковий номер у черзі по області, однак номер черги по місту також не зазначило.

Згідно відповіді Корсунь - Шевченківської міської ради Черкаської області за №132/03-01 від 06.03.2013 року на лист позивача вказано, що сім'я позивача перебуває на пільговій черзі квартирного обліку-позачергового одержання житла, згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і станом на 01.03.2013 року перебуває у списках під №4.

Департамент з питань цивільного захисту та оборонної роботи Черкаської облдержадміністрації в листі від 12.04.2013 року також відповів, що позивач перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Корсунь-Шевченківської міської ради та знаходиться у пільговій черзі під № 4.

З огляду на вказані листи, ОСОБА_2 прийшла до висновку про зміщення її порядкового номеру у списках осіб, що мають право на позачергове отримання житла з №2 на №4, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами не підтверджується, що позивач перебувала у списку осіб, що претендують на позачергове отримання житла під №2.

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно з статтею 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у даній справі звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх житлових прав, тобто з позовом, який повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на даний спір не поширюється.

Так, як було зазначено вище, приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю з скасуванням оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Така правова позиція узгоджується з висновком колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленим у постанові цього суду від 2 грудня 2014 року (справа № 21-530а14).

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки, суд першої інстанції в порушення процесуального закону, відкрив провадження у справі та постановив судове рішення по суті заявлених вимог, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови, та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. ст. 157, 160, 195, 202, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року - скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Корсунь - Шевченківської міської ради про визнання дій неправомірними щодо перенесення черги на одержання житла та зобов'язання поновити у списках сімей, що перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.