Справа № 806/705/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"16" червня 2015 р. Справа № 806/705/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" травня 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" звернулося з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними дії в частині висновку в акті перевірки від 22.10.2014р. щодо відсутності об'єкту оподаткування податку на додану вартість по операціях з придбання та продажу товарів і про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2014 р. №.

Ухвалою суду від 06.04.2015 року позовні вимоги Позивача в частині визнання протиправними дії в частині висновку в акті перевірки від 22.10.2014р. щодо відсутності об'єкту оподаткування податку на додану вартість по операціях з придбання та продажу товарів залишено без розгляду у зв'язку із відкликанням позову представником позивача в зазначеній частині.

На обгрунтування іншої частини позову, представник позивача зазначила, що незважаючи на надання підприємством на запит податкового органу пояснень та копій відповідних документів відповідачем проведена позапланова документальна виїзна перевірка з питань взаємовідносин з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014року, про що складений акт від 22.10.2014року. На думку представника позивача, за результатами перевірки, уповноважені особи податківці безпідставно прийшли до висновку про відсутність підтвердження реальності господарських операцій позивача із зазначеними суб'єктами господарювання за вказаний період. Результати такої фактичної перевірки стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник позивача зазначила, що, господарські взаємовідносин Товариства з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014 року підтверджуються необхідними документами податкового та бухгалтерського обліку, що слугувало підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказані звітні періоди. Придбані позивачем нафтопродукти були реалізовані кінцевому споживачу. На думку представника позивача, певні недоліки у веденні бухгалтерського обліку та звітності іншими контрагентами не можуть бути підставою для відповідальності самого позивача.

Постановою Житомироського окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 06.11.2014 р..

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-Плюс" ( ) суму сплаченого судового збору у розмірі 487, 20 грн..

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Відповідачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляціної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Так, спірні правовідносини між сторонами у даній справі, щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення платником своїх зобов'язань з цього податку та сум, що підлягають сплаті до бюджету, регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Встановлено, що з 02.10.2014 року по 15.10.2014 року уповноваженими особами Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань взаємовідносин позивача з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014 року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014 року щодо придбання нафтопродуктів, про що був складений відповідний акт від 22.10.2014 року. За результатами перевірки винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.12.2014 р. №, відповідно до якого підприємству збільшені зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2352781,00 грн. та застосовані фінансові санкції в сумі 1176391,00 грн..

Підставою для винесення оскаржуваному податкового повідомлення-рішення, яким збільшено Товариству податок на додану вартість в сумі 2352781,00 грн. та застосувано фінансові санкції в сумі 1176391,00грн.., стали порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 і п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків зазначеного акту перевірки, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало виключно невизнання податковим органом наявності об'єкту оподаткування податком на додану вартість по господарським операціям позивача з:

- з придбання нафтопродуктів у ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» ( сума ПДВ 5395886,00грн.) в червні 2014року та з їх подальшого продажу ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП» на загальну суму ПДВ - 4033779,00 грн.;

- з придбання нафтопродуктів у ТОВ «АНТАРЕС» ( сума ПДВ 2075572,00грн.) в липні 2014року та з їх подальшого продажу ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» на загальну суму ПДВ - 1084898,00 грн..

Відповідно до висновку податкового органу за вказаними господарськими операціями позивач в червні 2014року безпідставно збільшив свій податковий кредит з податку на додану вартість на 5395886,00 грн. та податкові зобов'язання з цього податку на 4033779,00 грн., що призвело до заниження податку на 1362107,00 грн. (5395886,00 грн.- 4033779,00 грн.).

Аналогічно, на думку податкового органу за вказаними господарськими операціями позивач в липні 2014року безпідставно збільшив свій податковий кредит з податку на додану вартість на 2075572,00 грн.. та податкові зобов'язання з цього податку на 1084898,00 грн, що призвело до заниження податку на 990674,00 грн. (2075572,00грн. - 1084898,00грн.).

Надаючи правову оцінку доводам податкового органу про завищення позивачем сум податкового кредиту та сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість за червень і липень 2014року по зазначеним господарським операціям, суд першої інстанції дійшов висновку, що останні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, виходячи з приписів п.198.1 та п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судом встановлено, що спірні господарські відносини позивача були зумовлені договором поставки нафтопродуктів №01/06-42, укладеним 01.06.2014 року між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС», договором поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-55, укладеним 01.07.2014 року між позивачем та ТОВ «АНТАРЕС» і додатками до цих договорів.

Про реальність даних господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» щодо поставки нафтопродуктів, які мали місце відповідно протягом червня та липня 2014 року свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (акти здачі-прийняття товарів та послуг, товаро-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, податкові накладні, рапорти якості на поставлені нафтопродукти, які підтверджують факт поставки відповідних нафтопродуктів.

Суд визнав обґрунтованими доводи представника позивача щодо придбання вказаних нафтопродуктів та їх зберігання у відповідних резервуарах позивача із використанням послуг відповідних нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт». Дані обставини підтверджено відповідним договором зберігання, додатками до нього, актами прийому-передачі наданих послуг, сертифікатами відповідності резервуарів.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п193.1 ст193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі викладаного, суд дійшов висновку, що суми податку на додану вартість, визначені у податкових накладних які були видані позивачу ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» на поставлені нафтопродукти в червні 2014 року на загальну суму 5395886,00 грн. та в липні 2014 року на загальну суму 2075572,00 грн., правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкового кредиту Позивача відповідно за червень та за липень 2014 року.

При цьому суд вважав безпідставними доводи податкового органу, що несвоєчасні розрахунки за поставлений товар виключають право покупця товару на формування податкового кредиту.

Так, за приписами п.198.1 та п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту лише суми податку, нарахованого у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відповідачем не надано відповідних доказів, що досліджені судом податкові накладні оформленні з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України.

Суд не приймаючи доводи відповідача, що зазначені угоди між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» щодо поставки нафтопродуктів носили нікчемний характер та порушували публічний порядок, так як не мали реального характеру та були спрямовані на надання податкової вигоди третім особам, виходив з приписів ст.228 ЦК України - правочин, який порушує публічний характер, є нікчемним. Разом з тим, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009року прямо зазначено, що при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочинну або однієї із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Податковим органом не надано жодних доказів, а в судовому засіданні не встановлено вини чи умислу позивача, спрямованого на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, тощо.

Відповідачем суду не надано належних відповідних доказів того, що відомості, які містяться в досліджених судом документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних (недійсних) правочинів або того, що такі відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких встановлена судом.

До того ж, Відповідачем суду не надано жодних обґрунтувань того, чому на підставі висновків про "певну безтоварність" таких господарських операцій позивачу як платнику податку на прибуток не були зменшені валові витрати по цим операціям та не визначалися грошові зобов'язання з податку на прибуток.

Суд дійшов висновку, що висновок відповідача про "певну безтоварність" таких господарських операцій носить характер припущення, яке не підтверджено жодними належними доказами, та зумовлено певними недоліками при заповненні контрагентами позивача окремих документів податкового та бухгалтерського обліку.

Несвоєчасні розрахунки між контрагентами за поставлені нафтопродукти відповідно до чинного законодавства жодним чином не впливають на виникнення у позивача, як платника податку на додану вартість, податкового кредиту чи відповідно податкових зобов'язань. На виникнення вказаних зобов'язань не впливає також відсутність контрагентів за місцем їх державної реєстрації та неможливість податкових органів провести зустрічні перевірки. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, звільняє Позивача від відповідальності за порушення правил оподаткування його контрагентами чи контрагентами його контрагентів.

При цьому, в суді знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що придбані нафтопродукти у ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» в червні 2014 року були реалізовані в подальшому ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП»( загальна суму ПДВ - 4033779,00 грн.), а придбані нафтопродукти у ТОВ «АНТАРЕС» в липні 2014 року були реалізовані ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» (загальна сума ПДВ - 1084898,00 грн.).

Про реальність даних господарських операцій позивача щодо подальшої реалізації нафтопродуктів вказаним споживачам, які мали місце відповідно протягом червня та липня 2014року, свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ( договори поставки, договори перевезення вантажів, акти здачі-прийняття товарів та послуг, товаро-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, податкові накладні, паспорти якості на поставлені нафтопродукти), які підтверджують факт поставки відповідних нафтопродуктів.

В розумінні вимог п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Сторонами не заперечується, що відповідно до податкових накладних позивача загальна сума податку на додану вартість в результаті реалізації нафтопродуктів в червні 2014 року ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП» складає 4033779,00 грн., а при реалізації нафтопродуктів в липні 2014 року ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» - 1084898,00 грн.).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені суми податку на додану вартість є податковими зобов'язаннями позивача з цього податку і правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкових зобов'язань позивача відповідно за червень та за липень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає оскаржуване судове рішення прийнятим з дотриманням вимог норм як матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "16" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" вул.І.Кочерги,11-А,кім. 2,м.Житомир,10020

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,