Справа № 2-а-439/2008
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-439/2008

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві, третя особа Миколаївська міська рада про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з адміністративним позовом до Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25.04.2008р. щодо надання у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 загальною площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві, зобов'язання Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність гр. ОСОБА_2, видати бланк державного акту на власність та погодити його.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням №23/44 від 25.04.2008р. Миколаївська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві. На підставі вказаного рішення позивачем розроблено технічну документацію із землеустрою, яку було погоджено відповідачем та Управлінням містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради. Однак, при зверненні до Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку, позивачу було відмовлено з посиланням на те, що рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25.04.2008р. прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2008р. позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 залишити без задоволення. В своїй скарзі апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового призначення. При прийнятті постанови судом не враховано, що відмовляючи в затвердженні проекту землеустрою щодо складання державного акту відповідач керувався розпорядженням КМУ від 10.04.2008р. №610-р, яким зупинено прийняття рішень щодо надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачі у власність та оренду зі зміною цільового призначення. Також, судом залишено поза увагою не проведення позивачем державної експертизи проекту землеустрою, як це передбачено ч.4 ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно ст.7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що незаконна передача земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує його інтереси, як громадянина, а також інтереси громади міста Миколаєва, перешкоджає вільному доступу громадян до рекреаційного об'єкту - лісу, що надає йому право на оскарження даного рішення в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року Миколаївською міською радою прийнято рішення за №23/44, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв. м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови, та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку названою площею для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві.

Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві, Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області відмовилося затвердити позивачу технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його, про що повідомило позивача листом від 18 червня 2008 року.

Підставою для відмови стало розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25.04.2008р. та зобов'язання Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність гр. ОСОБА_2, видати бланк державного акту на власність та погодити його, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові посилався лише на ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів вважає, що діючі на період спірних правовідносин норми земельного законодавства не давали суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, за змістом наведених норм процесуального закону, обов'язковою умовою для задоволення вимог позивача є наявність факту порушення відповідачем - суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів фізичної особи.

А відтак, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апелянта, що позов ОСОБА_2 в частині вимог щодо визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради №23/44 від 25.04.2008р. задоволенню не підлягає, оскільки така вимога не направлена на захист порушеного права, свобод та інтересів позивача, у зв'язку з чим не може бути реалізована судом у розумінні КАС України.

В частині вимог позову про зобов'язання відповідача погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність та видати бланк державного акту на власність і погодити його, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 57 Лісового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Статтею 21 Кодексу передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст.ст. 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Згідно ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення політики у сферах охорони природи, екологічної безпеки, природокористування.

Відповідно до ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України у галузі земельних відносин відноситься реалізація державної політики у сфері використання та охорони земель.

Згідно ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є загальнообов'язковими до виконання.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України №610-р від 10 квітня 2008 року «Про зупинення прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення», з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему зобов'язані, до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Рішення щодо неконституційності вказаного Розпорядження не приймалось, нечинним не визнавалось, його дія не припинялась та не скасовувалась, тому є таким, що підлягає обов'язковому виконанню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель лісового призначення (землі ДП «Миколаївське лісове господарство»), колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його, діяв в межах та на підставі законодавства України.

А відтак, рішення суду першої інстанції про зобов'язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність ОСОБА_2 та видати бланк державного акту на власність і погодити його є необґрунтованим, оскільки суперечить наведеним вище нормам законодавства, чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись ст.202 КАС України, вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2008 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Управління земельних ресурсів у м.Миколаєві, третя особа Миколаївська міська рада про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.