Справа № 2а-12388/12/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/31783/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2013

у справі 2а-12388/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МАРИН"

до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова

Харківської області Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МАРИН" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2013 позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2013 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД МАРИН» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2009 року по 30.06.2012 року, за результатами якої складено акт перевірки № 2444/22-104/31632468 від 18.10.2012.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», та пп.153.2.3. пп. 153.2 ст. 153, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначеного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 01.11.2012 року № , яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 855747,75 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2012 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1248683 грн.

Приймаючі спірні податкові повідомлення-рішення фіскальний орган виходив з того, що згідно отриманої інформації незалежних банківських установ середня відсоткова ставка по кредитних коштах у відповідний період для юридичних осіб складала 25%, а тому позивачем неправомірно віднесено до складу витрат витрати по процентним ставкам 40% по одержаній позиці за договорами, укладеними з ЗАТ «Компанія з управління активами «Славутич-Інвест».

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ЗАТ «Компанія з управління активами «Славутич-Інвест» було укладено Договір позики № 20/10/GB від 13.07.09р., з додатковими угодами, предметом якого було передання у власність позивачу грошові кошти, а позивач зобов'язувався повернути позику та сплатити проценти за користування. Так, позивачем було отримано від ЗАТ «Компанія з управління активами «Славутич-Інвест» позику на загальну суму 8998260 грн., в тому числі за Договором від 13.07.2009 56/09/GB в сумі 6000000 грн., за поговором від 16.04.2010 №20/10/GB в сумі 2 998260 грн. Відсоток за користування вказаними позиками становив 40% річних.

Згідно пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 названого Закону витрати платника податку, понесені по сплаті процентів по депозитах, орендних платежах, цивільно-правових договорах пов'язаним з платником податку особам, визначаються виходячи із договірних цін (процентних ставок за депозит), але не вищих за звичайні ціни (звичайні процентні ставки за депозит).

За змістом пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.

Обов'язок доведення, того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту (пп. 1.20.8. п.1.20 ст. 1 цього Закону)

Суди попередніх інстанцій встановили, що фіскальний орган не проаналізував та не надав оцінки наявності або відсутності об'єктивних умов, що існували на ринку ідентичних (однорідних) товарів та могли вплинути на ціну договору, зокрема, процентної ставки для ТОВ "ГРАНД МАРИН".

Підпунктом 153.2.4 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України встановлено, що витрати платника податку, понесені у вигляді сплати процентів за депозитами, кредитами (операціями фінансового лізингу), позиками, іншими цивільно-правовими договорами із пов'язаними з платником податку особами, визначаються відповідно до ставок, визначених у договорі, але не вищих за звичайну процентну ставку за депозит, кредит (позику) на дату укладення відповідних договорів.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що як Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», так і Податковим кодексом України передбачено право платника податку на віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, суми нарахованих процентів, що підлягають сплаті за укладеним договором позики з пов'язаною особою, за умови, що процентна ставка визначена договором позики не є вищою за звичайну процентну ставку, встановлену аналогічними договорами.

Суди ппопередніх інстанцій прийшли до висновку, що належних доказів фіскальним органом укладення позивачем угод з пов'язаними особами не надано, жодних аргументів щодо визначення ознак ТОВ "ГРАНД МАРИН" та ЗАТ «Компанія з управління активами «Славутич-Інвест» як пов'язаних осіб в матеріалах справи немає.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2013 у справі 2а-12388/12/2070 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби України відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2013 у справі 2а-12388/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко