Справа № 826/1396/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/45518/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Гончар Л.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської регіональної митниці

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року

у справі № 826/1396/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європрофіль Юа"

до Київської регіональної митниці

про визнання протиправними картки відмови та рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Європрофіль Юа" звернулось до суду з позовом до Київської регіональної митниці, яким просило визнати протиправними картку відмови в прийнятті митної декларації від 29 грудня 2012 року № 100260000/2012/00027 та рішення про коригування митної вартості товару від 29 грудня 2012 року № 100260000/2012/212121/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року у справі № 826/1396/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у зазначеній справі, позов задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з доведеності позивачем своїх вимог, оскільки Київська регіональна митниця, відмовляючи ТОВ "Європрофіль Юа" в митному оформленні товару та коригуючи його митну вартість оскарженим рішенням, діяла з порушенням вимог законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Київська регіональна митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріальногоправа, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зовнішньоекономічним контрактом № 111011-1 від 11 жовтня 2011 року, укладеним з фірмою «COUNTINHO&FERROSTAAL» (Німеччина) Товариство з обмеженою відповідальністю «Європрофіль ЮА» здійснювало імпорт в Україну прокату сталі вуглецевої алюмооценкованої.

За вказаним контрактом в грудні 2012 року здійснено поставку позивачу партії товару, митна вартість якого зазначена позивачем в розмірі 334 668,42 дол. США, що становить 0,85 дол. США за 1 кг товару.

Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (вартість операції)відповідно до статті 58 Митного кодексу України.

На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору декларант подав до митного оформлення наступні документи:

- накладна УМВС № 41187881 від 24.12.2012;

- коносамент № MAEU558626189 від 29.10.2012;

- інвойс № 5095553 від 01.12.2012;

- зовнішньоекономічний контракт № 111011-1 від 11.10.2011 та специфікація до нього;

- договір про перевезення № 336/12 від 20.03.2012;

- копія експортної митної декларації країни відправлення від 26.10.2012;

- копія контракту від 25.09.2012, укладеного між контрагентом позивача та виробником товару, копія інвойсу за цим контрактом;

- інформації з центру про біржові ціни «ASIAN METAL»;

- висновок ДП «Держзовнішінформ» № 5384 від 26.12.2012.

Вважаючи, що наданих позивачем документів не достатньо для підтвердження визначеної позивачем митної вартості ввезеного товару, митним органом запропоновано декларанту надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; прайс-листи, каталоги, специфікація виробника.

З неможливістю позивача негайно надати митному органу виписку з бухгалтерської документації, декларантом надано лише прайс-лист виробника товару.

Митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товару № 100260000/2012/212121/2 від 29 грудня 2012 року та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 100260000/2012/00027 від 29 грудня 2012 року.

Митна вартість визначена митним органом за резервним методом.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судами попередніх інстанцій досліджені оскаржені позивачем рішення Митниці, їм надано юридичну оцінку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За нормою частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Судами встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні основні документи, що до дотримання позивачем вимог статті 53 Кодексу та надання відповідачу для митного оформлення імпортованого товару відповідних документів, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів.

Зокрема в інвойсі від 01 грудня 2012 року № 5095553 зазначено, що він складений у відповідності до контракту від 11 жовтня 2011 року № 111011-1 та специфікації від 25 вересня 2012 року № 006.

В пункті 3.4 контракту вказано, що умови оплати вказуються в специфікаціях до контракту.

В специфікації визначено умови сплати, а саме: 100% вартості товарів сплачуються покупцем за рахунок продавця через 180 днів після дати коносаменту, але не пізніше 210 календарних днів після покриття продавцем акредитиву на фірму виробника. Датою, з якою сторони пов'язали обчислення строки оплати за товар була дата коносаменту.

Коносамент № MAEU558626189 від 29 жовтня 2012 року свідчить про те, що перебіг строки оплати за товар розпочався з 29 жовтня 2012 року.

Митним органом не зазначено, яким чином встановлення дати остаточної оплати за товар в даному випадку впливає на визначення вартості оцінюваного товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися зі встановленою відповідачем неузгодженістю в даному випадку.

Стосовно специфікації від 25 вересня 2012 року № 006 до контракту від 11 жовтня 2011 року № 111011-1 товар надійшов на умовах поставки CIF Одеса.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов'язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрат за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

Страховий поліс транспортування вантажу від 29.10.2012 № HW38H PYIE00020774, відповідно до якого страхування імпортованого товару здійснено за рахунок фірми «COUTINHO & FERROSTAAL GmbH», тобто за рахунок продавця.

Враховуючи вищевикладене, поставка товару відбулась з повним виконанням умов CIF згідно з Інкотермс 2010.

Відсутність у контракті положень щодо включення до ціни товару витрат на страхування вантажу не означає, що такі витрати не були враховані продавцем товарів під час формування ціни на товар. Страхування продавцем товару за власний рахунок без покриття таких витрат під час продажу було б вчинено продавцем собі у збиток.

ТОВ "Європрофіль Юа" не робило будь-яких витрат на страхування ввезеного товару, відтак підстави для включення таких витрат до митної вартості оцінюваних товарів відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи представник відповідача не спростував перед судами контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність митного органу визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у статті 58 Митного кодексу України.

Виходячи з марки товару, на підставі якого визнана (визначена) митна вартість товару розмитненого за МД від 11 жовтня 2012 року № 209080204/2012/712 вбачається, що марка прокату із сталі алюмооцинкованої AZ150. Останні цифри містять інформацію про вміст алюмоцинку в сталі.

Позивач поставляв товари з вмістом алюмоцинку 80, що підтверджується специфікацією 25 вересня 2012 року № 006 до зовнішньоекономічного контракту. Позивач поставляв прокат товщиною 0,29 мм (100515 кг), 0,34 мм (100370 кг), 0,37 мм (54780), 0,40 (48215), 0,54 мм (103260 кг), а сталь завезена за МД від 11 жовтня 2012 року № 209080204/2012/712 має товщину 0,45 (10050 кг). Прокат поставлений позивачем має ширину 1000 мм, а сталь завезена за МД від 19 вересня 2012 року № 500040402/2012/2146 має ширину 1250 мм.

В залежності від цих характеристик визначається призначення вказаної сталі, а саме: конструкційне (застосовують для виготовлення деталей машин, в будівництві); інструментальне (застосовують для різного інструменту: різального, для штампів); спеціальне (застосовують для роботи в агресивних середовищах, при високих температурах, ударних навантаженнях тощо.), відповідно ціна такої сталі різна.

Таким чином, нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом.

Згідно частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012р., 17.06.2014р.

Таким чином, зроблені відповідачем у гр. 33 оскаржуваної митної декларації записи не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, які б стали підставою для визначення митної вартості за резервним методом.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської регіональної митниці - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у справі № 826/1396/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: