Справа № 2270/6098/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Київ К/9991/81682/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до заступника Міністра юстиції України Ворони Дмитра Миколайовича про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Головного управління юстиції у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до заступника Міністра юстиції України Ворони Дмитра Миколайовича в якому просила: визнати неправомірною бездіяльність щодо неправомірної відмови у наданні інформації і не надсиланні її звернення за належністю; зобов'язати відповідача направити звернення з додатками за належністю до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідач, при розгляді її звернення, не виконав вимоги частини 3 статті 7 Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР, в редакції спірного періоду), а тому просила про задоволення позову.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, позов задоволено, визнано неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає у не надсиланні її звернення за належністю, зобов'язано заступника Міністра юстиції України Ворону Д.М. направити заяву ОСОБА_4 за належністю до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач діяв всупереч вимог чинного, в період спірних правовідносин, законодавства, зокрема не виконав вимог частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР.

Так, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права, регламентовано Законом №393/96-ВР.

Преамбулою до Закону № 393/96-ВР передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями статей 4, 5 Закону № 393/96-ВР встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

В свою чергу, згідно вимог частин 1 і 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як встановлено судами та не заперечується сторонами у справі розгляд питань, порушених позивачем у її зверненні від 25 квітня 2012 року не входив до повноважень відповідача, а відтак, у відповідності до вимог вищезазначених норм Закону № 393/96-ВР таке звернення повинно було в термін не більше п'яти днів переслане за належністю відповідному органу, яким у даному випадку є Вища кваліфікаційна комісія суддів України з одночасним повідомленням про це заявника.

Натомість, відповідач 5 червня 2012 року надав відповідь, в якій повідомив ОСОБА_4 про неможливість розгляду її заяви і повернув таку позивачу з посиланням на відсутність повноважень щодо розгляду порушених у зверненні питань, що не узгоджується з вимогами Закону № 393/96-ВР.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання відповідача виконати при розгляді звернення позивача вимоги частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР є правильними.

Таким чином, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Хмельницькій області відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало