Справа № 201/2966/13-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2013-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№201/2966/13 - а
провадження 2а/201/118/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2013 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС спеціального загону ДПС ДАІ особливого призначення при МВС України про визнання дій та постанови протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 березня 2013 року звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача старшого інспектора ДПС спеціального загону ДПС ДАІ особливого призначення при МВС України ОСОБА_2 про визнання дій та постанови протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові посилається на те, що 26 лютого 2013 року старшим інспектором ДПС спеціального загону ДПС особливого призначення при МВС України винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП (не надання переваги в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході) і накладено штраф в розмірі 255 грн. Вважає позивач вказану постанову незаконною, оскільки факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, працівник ДПС ДАІ не зясував правильно всі обставини події, він не рухався в зоні забороняючого знаку чи не надав переваги в русі пішоходам, проїхав без зупинки або зупинився в непередбаченому для цього місці чи провів не правильно обгін або перевищив швидкість, неправильно проїхав перехрестя доріг і інш., правил дорожнього руху не порушував, протокол про адміністративне правопорушення складався з порушенням, йому завдана шкода. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором ДПС протиправними і незаконними та просив визнати дії інспектора та постанову незаконними та скасувати вказану постанову і закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, категорично заперечував проти них, вказавши, що протокол і постанова про адміністративне правопорушення стосовно позивача складено правильно і у відповідності до вимог закону, порушення в нього було, вважає позовні вимоги не обґрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача згідно ст. 128 КАС України.

Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2013 року о 14.10 годині водій ОСОБА_1 на автомобілі «Шевроле», державний номер НОМЕР_1, рухалася в м. Києві і на перехресті вулиць ОСОБА_3 і Липської, маючи намір рухатися далі, не надала перевагу в русі на нерегульованому пішохідному переході пішоходу, це було зафіксовано як порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України, про що відразу складено протокол і винесено відповідну постанову та на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАПП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в сумі 255 грн..

Судом встановлено, що 26 лютого 2013 року у відношенні ОСОБА_1 складено протокол АА 2 № 023538 про адміністративне правопорушення і винесено постанову серії АО 1 № 171853 по справі про адміністративне правопорушення, якою накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.. Вказана постанова складено у відповідності до норм КУпАПП та відразу вручена позивачу з протоколом про адміністративне правопорушення.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Судом встановлено, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, тому і не поставлене питання про поновлення процесуального строку для оскарження.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАПП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАПП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Згідно ст. 255 КУпАПП уповноважені на ті посадові особи органів внутрішніх справ мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 122 КУпАПП. Інспектор ДПС в межах своєї компетенції виніс постанову серія АО 1 № 171853 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАПП, порушень не допущено, шкоди позивачу не завдано, дійсно водій ОСОБА_1 26 лютого 2013 року о 14.10 годині на автомобілі «Шевроле», державний номер НОМЕР_1, рухалася в м. Києві і на перехресті вулиць ОСОБА_3 і Липської, маючи намір рухатися далі, не надала перевагу в русі на нерегульованому пішохідному переході пішоходу, це було зафіксовано як порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України, про що відразу складено протокол і винесено відповідну постанову та на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАПП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в сумі 255 грн.. Дотримання одних пунктів Правил дорожнього руху України не повинно супроводжуватися порушенням інших: можлива зміна напрямку руху, зупинка, обгін, інший маршрут, перетин перехрестя та інш. і це не повинно порушувати встановлені правила руху взагалі і дорожнього руху зокрема.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені старшим інспектором спеціального загону ДПС ДАІ особливого призначення при МВС України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними, а постанову серії АО 1 № 171853 від 26 лютого 2013 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід вважати як винесену доказово, вона основана не на припущеннях і не порушує прав позивача.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача допущені не були, самі ж твердження позивача є бездоказовими і базуються на припущеннях.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до старшого інспектора ДПС спеціального загону ДПС ДАІ особливого призначення при МВС України про визнання дій та постанови протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 171-2 КАС України постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя -