Справа № 824/2808/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2808/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача Бурми С.В., представників відповідача Кифлюка Р.В. та Алексєєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Чернівецький хлібокомбінат» звернулось до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання протиправним та скасування рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідачем на підставі пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансованих платежів із страхових внесків застосовано до нього фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 50% сум несплачених або несвоєчасно сплачених авансованих платежів 641711,82 грн.

Застосовуючи фінансові санкції (штраф), відповідач, на думку позивача, використав правову норму передбачену статтею 106 Закону №1058-IV, дія якої була скасована на час такого застосування штрафу. При цьому позивач посилався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 20 листопада 2012 року у справі №21-367а12.

Також вказував, що відповідач не повинен був застосувати при прийнятті оскаржуваного рішення підпункт 9.3.7. пункту 9.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1), оскільки така суперечить вимогам закону, діючого на час прийняття рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно та необґрунтовано визначив суму штрафу. Зазначає, що за порушення статті 20 Закону №1058-IV у вигляді несвоєчасної сплати авансових внесків до Пенсійного фонду, які були допущені до 2011 року, відповідач вправі застосувати штрафну санкцію, однак її розмір має відповідати розміру, що передбачений чинним на момент прийняття спірного рішення законом, тобто у розмірі 10% відповідно до пункту 6 частини одинадцятої статті 25 чинного Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Крім цього, позивач вказував, що оскаржуване рішення не містить в собі інформації про безпосередньо суть правопорушення, в змісті такого рішення відсутні посилання на будь-які акти перевірок або інші документи, якими б було зафіксовано вчинення позивачем порушення законодавства, а також відсилання на порушені норми права. Крім спірного рішення відповідач не надсилав позивачу будь-яких розрахунків застосованого штрафу.

Відповідач надав суду заперечення у письмовій формі, в яких, посилаючись на положення Закону №1058-IV, Закону №2464-VI, Інструкції №21-1, вказував про правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року.

Зокрема, зазначав, що після набрання чинності Закону №2464-VI за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 01 січня 2011 року, при цьому така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України.

Вказував, що оскаржуване позивачем рішення правомірно винесено на підставі пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV та згідно додатку 19 Інструкції №21-1 має затверджену форму. Під час винесення рішення управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях внесло всю необхідну інформацію відповідно до пунктів затвердженої форми.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, додатково пославшись при цьому на висновок №4167 судово-економічної експертизи від 31 березня 2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Просив суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Також вказали, що наявний у справі висновок експерта є необґрунтованим та неповним, а тому не може бути підставою для визнання протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року.

Крім того, звертали увагу на те, що Акт «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405 був підписаний директором та головним бухгалтером публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» без зауважень.

Просили суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено наступні обставини, що передували прийняттю суб'єктом владних повноважень оскаржуваного позивачем рішення.

З 10 грудня 2012 року по 28 грудня 2012 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Чернівцях проведено перевірку публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01 грудня 2007 року до 01 грудня 2012 року.

Згідно Акту «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405 перевіркою повноти та своєчасності сплати авансових платежів у вигляді сум страхових внесків, що підлягають сплаті одночасно з виплатою заробітної плати за січень-грудень 2010 року, встановлено порушення пункту 2 частини шостої статті 17 та частини шостої статті 20 Закону №1058-IV. Загальна сума несплачених авансових платежів, враховуючи процедуру переплати на дату, що передує виплаті заробітної плати за перевіряємий період складає 1312524,25 грн (а.с 25-35, т.1).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року у справі № 824/2781/13-а за позовом публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» до управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправним та визнання протиправними і скасування рішень, яка набрала законної сили, управлінням Пенсійного фонду України в м.Чернівцях за результатами проведеної перевірки та на підставі указаного вище Акту «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405 неодноразово приймались рішення про застосування до публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків: рішення від 16 січня 2013 року №5, від 15 квітня 2013 року №189, від 24 липня 2013 року №283 (а.с.238 - 243, т.2).

В цих рішеннях сума штрафу на підставі відомостей Акту «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405 становила: в рішенні від 16 січня 2013 року №5 - 656262,13 грн; в рішенні від 15 квітня 2013 року №189 - 641711,82 грн; в рішенні від 24 липня 2013 року №283 - 505980,95 грн.

Указаною постановою суду першої інстанції від 13 лютого 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях №283 від 24 липня 2013 року, а також визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №7970/09 від 28 серпня 2013 року і рішення Пенсійного фонду України №30671/09-10 від 14 листопада 2013 року, якими було залишено без змін рішення управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях №283 від 24 липня 2013 року.

За таких обставин, 04 липня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на підставі Акта «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405 прийнято рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків (а.с.7, т.1).

Згідно вказаного рішення відповідачем на підставі пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансованих платежів із страхових внесків застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 50% сум несплачених або несвоєчасно сплачених авансованих платежів: 641711,82 грн.

17 липня 2014 року позивач звернувся зі скаргою на указане рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (а.с. 10 - 14, т.1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04 серпня 2014 року №6886/09 скаргу публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» залишено без задоволення, а рішення управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях №155 від 04 липня 2014 року про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків - без змін (а.с.15 - 16, т.1).

14 серпня 2014 року позивач звернувся зі скаргою на вказане рішення до Пенсійного фонду України (а.с. 17 - 22, т.1).

Рішенням Пенсійного фонду України від 08 вересня 2014 року №23274/09-10 рішення управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях від 04 липня 2014 року №155 про застосування фінансових санкцій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04 серпня 2014 року №6886/09 залишено без змін, а скаргу підприємства - без задоволення (а.с. 23, т.1).

Не погоджуючись з рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року №155 та вважаючи його протиправним, публічне акціонерне товариство «Чернівецький хлібокомбінат» звернулось до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з обставин справи, за результатами проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що при виплаті позивачем заробітної плати працівникам через касу за 2010 рік страхові внески до Пенсійного фонду України за ставкою 4-33,2% одночасно з виплатою даних коштів не перераховано, або перераховано не в повному обсязі, з врахуванням переплати на дату, що передує виплаті заробітної плати за перевіряємий період, на загальну суму 1312524,25 грн. Тобто у даному випадку має місце порушення позивачем частини шостої статті 20 Закону №1058-IV в частині зобов'язання сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід), що в силу положень цієї ж статті зобов'язує орган Пенсійного фонду України застосувати фінансову санкцію до публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат».

Так, відповідно до частини шостої статті 20 Закону №1058-IV ( в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

При цьому в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід).

У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду.

У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент вчинення позивачем порушення) виконавчі органи Пенсійного фонду за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, застосовують до страхувальників штраф у розмірі 50 відсотків сум несплачених або своєчасно не сплачених авансових платежів.

Зазначена норма була виключена із Закону №1058-IV згідно Закону №2464-VI, а саме: з 01 січня 2011 року.

Водночас відповідно до абз.5,6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що після набрання чинності Законом №2464-VI за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 01 січня 2011 року.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена, зокрема, в постановах від 01 жовтня 2013 року у справі №21-323а13, від 03 грудня 2013 року у справі №21-436а13, від 12 травня 2015 року у справі 21-370а15.

Таким чином, суд вважає, що відповідач був уповноважений приймати рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року на підставі пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV, а твердження позивача про неправомірність застосування відповідачем указаної норми - помилкове.

З огляду на зазначені постанови Верховного Суду України, суд вважає безпідставним посилання позивача в обґрунтування своїх доводів на постанову Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі №21-367а12, прийняту до висловлення судом касаційної інстанції указаної вище правової позиції в спірних правовідносинах.

Відповідно до підпункту 9.3.7. пункту 9.3 Інструкції №21-1 за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків накладається штраф у розмірі 50 відсотків сум несплачених або своєчасно не сплачених авансових платежів.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 19 цієї Інструкції.

Розрахунок зазначеної фінансової санкції здійснюється за даними акта документальної перевірки.

Оскільки в підпункті 9.3.7. пункту 9.3 Інструкції №21-1 містяться положення, фактично аналогічні положенням пункту 7 частини дев'ятої статті 106 Закону №1058-IV, то, відповідно, помилковим є і посилання позивача про те, що відповідач не повинен був застосувати при прийнятті оскаржуваного рішення указану норму підзаконного нормативно-правового акту.

Судом встановлено, що рішення управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року №155 відповідає установленій Інструкцією №21-1 формі (додаток 19 до підпункту 9.3.7 пункту 9.3 Інструкції).

Відтак, на переконання суду, безпідставною є позиція позивача про те, що оскаржуване ним рішення є протиправним у зв'язку з тим, що воно не містить в собі інформації про безпосередньо суть правопорушення, в його змісті відсутні посилання на будь-які акти перевірок або інші документи, якими б було зафіксовано вчинення позивачем порушення законодавства, а також відсилання на порушені норми права.

До цього ж, суд зазначає, що при визначенні в судовому порядку правомірності прийнятого суб'єктом владних повноважень документа його зміст та суть має перевагу над його формою. Тобто визначальним є не форма, а, за наявності підстав для прийняття, - зміст та призначення оскаржуваного рішення.

Щодо посилань позивача на безпідставність та необґрунтованість визначення відповідачем в оскаржуваному рішенні суми штрафу 641711,82 грн, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Водночас управлінням Пенсійного фонду України в м.Чернівцях було роз'яснено та надано інформацію про розрахунок суми фінансової санкції, застосованої до публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» (а.с.233-234, т.2).

До того ж, правильність розрахунку застосованої до позивача територіальним органом Пенсійного фонду України фінансової санкції у розмірі 641711,82 грн підтверджується і вищестоящими органами Пенсійного фонду України: рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04 серпня 2014 року №6886/09 та рішенням Пенсійного фонду України від 08 вересня 2014 року №23274/09-10.

Вказані рішення суб'єктів владних повноважень не оскаржувались та є чинними.

Посилання ж позивача на висновок №4167 судово-економічної експертизи від 31 березня 2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, не спростовує доводів відповідача щодо визначеної в оскаржуваному рішенні суми штрафу, оскільки у висновку експерта вказано про неможливість документально підтвердити обґрунтованість визначення суми несплати, несвоєчасної сплати авансованих платежів із страхових внесків до Пенсійного фонду України, а, відповідно, і штрафної санкції, застосованої до публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» згідно рішення №155 від 04 липня 2014 року про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків до Пенсійного фонду України за 2010 року у зв'язку з наявністю розбіжності між даними бухгалтерського обліку підприємства та даними акту перевірки від 28 грудня 2012 року №405 щодо показників суми виплати заробітної плати та у зв'язку з відсутністю документів бухгалтерського обліку публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» щодо підтвердження здіснення у 2010 році господарських операцій із виплати заробітної плати у хронологічній послідовності відповідно до їх фактичного здійснення.

Таким чином, суд вважає, що зазначений висновок експерта беззаперечно не свідчить про необґрунтованість та протиправність рішення управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року.

Поряд з цим суд також зважає на те, що позивач не заперечував факт наявності порушення ним вимог частини шостої статті 20 Закону №1058-IV, встановленого відповідачем, щодо несвоєчасної сплати авансових платежів у вигляді сум страхових внесків до Пенсійного фонду, допущені до 2011 року. Акт «Про результати планової перевірки» від 28 грудня 2012 року №405, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване рішення, був підписаний без зауважень уповноваженими особами позивача, які у ньому в т.ч. підтвердили, що первинні документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткових (інших) документів, що свідчать про діяльність платника за період, що перевіряється, немає.

В ході судового розгляду справи позивач не надав належних доказів, які б підтверджували правомірність його позиції стосовно неправильної суми штрафу, визначеної відповідачем. При цьому вказав, що інші документи, крім тих, що наявні у даній справі, в т.ч. були пред'явленні для огляду експерту, на підставі яких можна було б правильно, на думку позивача, розрахувати суму штрафу в публічному акціонерному товаристві «Чернівецький хлібокомбінат» відсутні.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною п'ятою статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду даної справи відповідач - суб'єкт владних повноважень, який заперечував проти адміністративного позову, довів правомірність оскаржуваного позивачем рішення.

При прийнятті рішення №155 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 04 липня 2014 року управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого публічним акціонерним товариством «Чернівецький хлібокомбінат» позову.

Оскільки частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 487,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №88 від 15 вересня 2014 року.

Частиною третьою статті 4 вказаного Закону також визначено, що решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Зважаючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю, останній повинен сплатити до Державного бюджету України недоплату судового збору за подання даного позову, яка становить 4384,80 грн (4872,00 грн - 487,20 грн).

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Чернівецький хлібокомбінат» до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 22 червня 2015 року