Справа № 813/2384/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Справа № 813/2384/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.

з участю:

секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

представників:

позивача Захарчука І.В.,

відповідача Войни О.С., Мицька Р.В.,

прокурора Бойко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроконтакт Україна», за участю Прокуратури Львівської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в :

Позивач - Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся у Львівський окружний адміністративний суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 470 271, 20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в кількості 10 осіб. У зв'язку з цим, до нього застосовано адміністративно-господарські санкції в сумі 464 750,00 грн. Оскільки ТзОВ "Електроконтакт Україна" у терміни встановлені чинним законодавством не сплатило адміністративно-господарських санкцій, то позивачем нарахована пеня в сумі 5 521,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, вказаних у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у письмовому запереченні на позовну заяву та додаткових обґрунтуваннях на позовну заяву. Зазначили, що чинне законодавство передбачає обов'язок для роботодавця щодо створення робочих місць для інвалідів, при цьому, не зобов'язує підприємство знаходити та працевлаштовувати інвалідів. Відповідачем вчинено усі необхідні дії, передбачені законодавством по працевлаштуванню інвалідів, а саме: створив робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомив Львівський обласний центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відтак, позивачем було безпідставно застосовано адміністративно-господарські санкції та нараховано пеню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Згідно з ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 18 згаданого Закону виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Судом встановлено, що ТзОВ "Електроконтакт Україна" зареєстроване у м.Перемишлянах Львівської області, тому юридична адреса підприємства: Львівська обл., м. Перемишляни, вул. Топольна 1. Але, фактично підприємство організаційно складається із двох виробничих підрозділів, які функціонують у м. Перемишляни та м. Золочів Львівської області. Станом на кінець 2014 року у Перемишлянському виробничому підрозділі кількість працівників складала 226 осіб, а у Золочівському виробничому підрозділі - 594 особи.

Згідно зі звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 року наданим ТзОВ «Електроконтакт Україна» середньооблікова кількість штатних працівників у 2014 році становила 831 особи, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 23 особи.

Позивач у позовній заяві посилається на даний звіт і стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" не виконало норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 10 осіб.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 рік становила 46475,00 грн.

Згідно з розрахунком позивача сума адміністративно-господарських санкцій становить - 464750,00 грн. (кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами х середньорічну заробітну плату штатного працівника за 2014 рік - 10 х 46475 = 464750 грн.).

Позивач вказує, що оскільки відповідач не сплатив адміністративно-господарські санкції до 15.04.15р., йому нараховано пеню за порушення термінів сплати за період з 16.04. 15р. по 27.04.15р. (12 днів) в сумі 5 521,20 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача становить 470 271, 20 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим Кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України відповідачу надано право довести, що ним здійснено всіх залежних від нього заходів спрямованих на виконання загальновстановленого нормативу щодо кількості працюючих на підприємстві інвалідів.

У відповідності з ч. 3 ст. 18 Закону №875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону №875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до вимог п.4 ст.20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем протягом 2014 року було вжито наступні заходи із забезпечення прав інвалідів на працевлаштування:

Так як підприємство здійснює свою господарську діяльність у двох районних центрах Львівської області (м. Золочів та м. Перемишляни), з врахуванням положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у 2014 році було створено 10 додаткових робочих місць для інвалідів у Золочівському виробничому підрозділі ТзОВ "Електроконтакт Україна", про що був поданий звіт за формою 3-ПН, який зареєстрований у Золочівському районному центрі зайнятості, та 5 додаткових робочих місць для інвалідів у Перемишлянському виробничому підрозділі ТзОВ "Електроконтакт Україна", про що також був поданий звіт за формою 3-ПН, який зареєстрований у Перемишлянському районному центрі зайнятості.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Електроконтакт Україна» у Золочівський районний центр в січні 2014 року зайнятості було подано звіт 3-ПН про наявність 10 вакансій для інвалідів. У квітні 2014 року у Золочівський районний центр зайнятості було подано звіт 3-ПН про наявність 5 вакансій для інвалідів, а також звіт 3-ПН про наявність 5 вакансій для інвалідів було подано у жовтні 2014 року. Згадані вакансії були актуальними протягом 2014 року.

Відповідачем протягом 2014 року подавались у Перемишлянський районний центр зайнятості було звіти 3-ПН про наявність 5 вакансій для інвалідів. Дані вакансії були актуальними протягом цілого року та підтверджувалися щомісяця.

Вказане підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи листами Перемишлянського районного центру зайнятості № 446/06 від 09.06.15р. та Золочівського районного центру зайнятості № 598/06 від 10.06.15р.

Також, за співпраці та сприяння Золочівського районного центру зайнятості проведено три ярмарки вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями, а також проведено професіографічні екскурсії, що підтверджується витягами з часопису Золочівщини «Народне слово» від 27.02.14р. №9 (9400) та часопису Львівського обласного центру зайнятості «Шанс».

Таким чином, відповідачем виконано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.07р. № 70 та наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.13р. № 316, тобто подано відповідні звіти для забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме 26.02.15р. було надіслано звіт 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та подано звіти 3-ПН до Золочівського районного центу зайнятості та Перемишлянського районного центу зайнятості з інформацією про створені вакансії для інвалідів.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем вживалися заходи, передбачені законодавством, чинним на момент виникнення спірних відносин, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Підсумовуючи викладене, оскільки відповідач створив передбачену нормативом кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, виконав вимоги закону щодо звітування про наявність вакантних місць органам державної служби зайнятості, вжив заходів щодо працевлаштування інвалідів, відмова від працевлаштування була зі сторони осіб яких скеровували для працевлаштування, а не з вини відповідача, наявні підстави для висновку про відсутність вини відповідача як обов'язкового елементу правопорушення, за яке застосовуються адміністративно - господарські санкції та нараховується пеня в даному випадку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відносно відповідача відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Кузан Р.І.