Справа № 804/17026/14
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 804/17026/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

за участю:

прокурора: Третельницької О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Державного професійно-технічного закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» та прокурора Апостолівського району Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі №804/17026/14за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного закладу "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів", прокуратури Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів (АЦППРК) за зверненням позивача від 28.08.2014 р. та 09.08.2014 р., щодо запитуваної позивачем інформації та за оскарженням від 12.09.2014 р. до Апостолівської районної прокуратури щодо вчинення протиправних дій керівництвом Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів;

- визнати, що після отримання звернення позивача від 12.09.2014 р. до Апостолівської районної прокуратури про порушення посадовими особами Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів законодавства про інформацію та про звернення громадян, відповідачі допустили неправомірну бездіяльність та не вчинили передбачених чинним законодавством дій (заходів) та відповідно прокурорського реагування по притягненню посадових осіб Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів до адміністративної та іншої відповідальності за ст. 212-3 КУпАП;

- зобов'язати керівника Апостолівської районної прокуратури прийняти заходи, щодо запобігання в подальшому порушень з боку керівництва АЦППРК прав та інтересів позивача ОСОБА_1 та зобов'язати Апостолівську районну прокуратуру провести ретельну перевірку з приводу законності видачі фіктивних документів керівництвом АЦППРК, надавши вичерпну вмотивовану відповідь на запитувану позивачем інформацію, усунувши ознаки грубого порушення трудового законодавства з боку АЦППРК;

- забезпечити примусове витребування запитуваних позивачем матеріалів з Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів за юридичною адресою вул. Мічуріна, 8 місто Апостолове та надати їх позивачу для ознайомлення;

- зобов'язати відповідачів АЦППРК та Апостолівської районної прокуратури разом відшкодувати заподіяну позивачу протиправною бездіяльністю моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 6 000 гривень та стягнути її солідарно.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що АЦППРК на запити позивача надано неповну інформацію, а документи, які були додані до відповіді не відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим було подано скаргу на дії АЦППРК до прокуратури. Проте, прокуратурою неналежно було проведено перевірку доводів, викладених у скарзі та не вжито відповідних заходів щодо притягнення посадових осіб АЦППРК до відповідальності за порушення законодавства про інформацію та про звернення громадян. Як зазначає позивач, вказаною бездіяльністю йому заподіяна моральна шкода, яку останній оцінює у 6 000грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів щодо ненадання повної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 09.08.2014 р. та від 28.08.2014 р. Зобов'язано Апостолівський державний професійно-технічний центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.08.2014 р. та від 28.08.2014 р. та надати повну відповідь відповідно до вимог чинного законодавства. Визнано протиправною бездіяльність Прокуратури Апостолівського району щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 12.09.2014 р. Зобов'язано Прокуратуру Апостолівського району повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.09.2014 р. та надати відповідь відповідно до вимог чинного законодавства. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Державний професійно-технічний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» та прокурор Апостолівського району Дніпропетровської області подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять постанову суду скасувати. При цьому, прокурор просить відмовити у задоволенні позову, а Державний професійно-технічний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» просить закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга прокурора обґрунтована тим, що позивачу було надано вичерпну інформацію на його запити. Не надання частини документів обумовлено їх відсутністю, про що також було повідомлено позивача, а завірення копій документів печаткою установи, якої вже не існує, чинним законодавством не передбачено.

Апеляційна скарга Державного професійно-технічного закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовані в даних правовідносинах вимоги Закону України «Про звернення громадян», оскільки діє спеціальний законодавчий акт - ОСОБА_2 України «Про доступ до публічної інформації», який суд не врахував. Крім того, суд не встановив, які ж саме документи повинні бути надані позивачу, враховуючи надання усіх наявних документів, та як на думку суду буде повна та обґрунтована відповідь, враховуючи, що позивач звернувся до суду з цивільним позовом до суду про вирішення трудового спору, де в позові вимагається надання спірних документів.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів, в якому просив надати повну та всебічну письмову інформацію з посиланням на відповідні нормативні акти та документи, обґрунтовану вмотивовану письмову відповідь з приводу ухвалення рішень керівництвом Апостолівського СПТУ-85, з зазначенням дати правовстановлюючих документів в тому числі витягів з відповідних розпоряджень (т.1 а.с.46):

- завірену копію наказу про прийняття на посаду з зазначенням дати та № наказу;

- завірену копію наказу про звільнення з посади з зазначенням дати та № наказу;

- завірену довідку про отримання заробітної плати за весь період праці;

- завірену копію довідки з табелю нарахування робочого часу для оплати праці;

- завірену довідку про виплату щорічної відпустки з зазначенням дати та № наказу;

- завірену копію розрахункової відомості про сплату заробітної плати з зазначенням суми коштів помісячно за весь період праці;

- завірену копію довідки про сплату податків до Пенсійного фонду та соціального страхування за найманого працівника,

- завірену копію трудової угоди, укладеної між найманим працівником та роботодавцем,

- завірену копію рішення профспілкового комітету про звільнення з посади;

- завірену копію особової картки працівника.

19.08.2014 за вих.№131, Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів повідомив позивача про те, що він дійсно працював в цьому закладі з 03.02.2005 по 12.05.2005 та був звільнений з посади за аморальний поступок відповідно до ст.41 п.3 КЗпП України згідно наказу по навчальному закладу за №14-К від 12.05.2005р. та рішенням профспілкового комітету за №26 від 11.05.2005 р. та надіслано такі документи: завірену копію наказу про прийняття на роботу; завірену копію наказу про звільнення з роботи; довідку про доходи; завірену копію протоколу профкому про звільнення з посади; завірену копію особового рахунку; копію особистого листка (т.1. а.с.47).

Вважаючи, що відповідь є неповною, невмотивованою, належно не оформленою у відповідності до вимог чинного законодавства, позивач повторно звернувся до Апостолівського центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів з запитом від 28.08.2014 р. вх. № 296, в якому вказав на підстави незгоди з листом відповідача від 19.08.2014 р. № 131 та просив надати документи згідно переліку (т.1 а.с.19-20):

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, ксерокопію з наказу за №4-К від 03.02.2005р., та з оригіналу власної заяви про прийняття на посаду з зазначенням дати та № в книзі наказів та відповідної ксерокопії;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 ксерокопію наказу про звільнення з посади з зазначенням дати та № наказу з відповідним підтвердженням з книги наказів та ксерокопією;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3 та головного бухгалтера ксерокопію розрахункової відомості про нарахування та отримання запитувачем заробітної плати за весь період праці,

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3 та головного бухгалтера ксерокопії розрахункових платіжних доручень та відомостей про нарахування заробітної плати до оплати та переведення коштів на банківську особисту картку працівника за весь період праці позивача;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3 та завуча навчального закладу ксерокопію довідки з табелю нарахування робочого часу для нарахування та оплати праці;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3 та голови профспілкового комітету зареєстровану в Книзі реєстрації заяв та повідомлень ксерокопію листа запрошення до участі в позачерговому зібранні первинної організації профспілкового комітету з відповідним підтвердженням на вручення;

- завірену належно печаткою профспілкового комітету та зареєстровану в Книзі реєстрації заяв та повідомлень ксерокопію подання профспілкового комітету за підписом його голови ОСОБА_2 до адміністрації ПТУ-85 ОСОБА_3, щодо повістки дня та порушеного питання в позачерговому зібранні профспілкового комітету з відповідним підтвердженням на вручення;

- завірену належно печаткою профспілкового комітету та зареєстровану в Книзі реєстрації заяв та повідомлень ксерокопію профспілкового комітету за підписом його голови ОСОБА_2, та підписом директора ПТУ-85,скріпленого печаткою, щодо прийнятого рішення з порушеного питання в позачерговому зібранніпрофспілкового комітету з відповідним підтвердженням на отримання та вручення працівникові;

- завірену належно та зареєстровану ксерокопію заяви запитувача щодо надання дозволу, за наявності, про поштову пересилку документів за підписом директора ОСОБА_3 ПТУ-85,скріплену печаткою;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, ксерокопію розрахункової відомості з бухгалтерії за підписом головного бухгалтера про нарахування заробітної плати та стягнення податків до Пенсійного фонду та соціального страхування за найманого працівника;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, ксерокопію трудової угоди, укладеної між найманим працівником та роботодавцем;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3 ксерокопію інших наказів та розпоряджень ухвалених адміністрацією відносно працівника ОСОБА_1, за весь час трудової угоди, укладеної між найманим працівником та роботодавцем;

- завірену ксерокопію рішення профспілкового комітету затвердженого належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, про звільнення з посади працівника;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, ксерокопію особової картки працівника;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_3, та відповідного наказу з зазначенням № та дати ксерокопію з розрахункової відомості за підписом головного бухгалтера про нарахування та виплату не використовуваної щорічної відпустки працівником;

- завірену належно печаткою навчального закладу ПТУ-85 ксерокопію з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (Затвердженого наказом від 11.08.93року за№180 Мінстату України) з повідомленням працівника на вручення та його власним підписом;

- завірену належно гербовою печаткою ПТУ-85 за підписом директора ОСОБА_4, ксерокопію з Книги прибуття та відбуття з робочого місця з власним підписом ОСОБА_1, з зазначенням № та дат за підписом головного бухгалтера за весь період праці;

- ксерокопії з карток рекомендованих листів повідомлень на вручення ОСОБА_1, відправлених попередньо працівникові.

Листом від 04.09.2014 р. № 139 Апостолівським державним професійно-технічним центром підготовки та перепідготовки робітничих кадрів надано відповідь на запит та зазначено, що розпорядник інформації може надати тільки ту інформацію, якою він володіє та про направлення всіх документів при наданні відповіді на попередній запит (т.1 а.с.14).

ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Апостолівського району зі скаргою від 12.09.2014 р., в якій просив надати належну правову оцінку діяльності посадових осіб Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів, усунути грубі порушення законодавства та зобов'язати керівництво установи надати документи згідно переліку, вказаному в запиті до Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів від 28.08.2014 р. вх. № 296. Крім того, в скарзі викладені підстави незгоди скаржника з відповідями розпорядника інформації, наведена інформація про порушення, допущені, на думку скаржника, стосовно нього посадовими особами ПТУ-85 та Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів (т.1 а.с.69-73).

Листом від 30.09.2014 р. № 11-2808 вих. 14 прокурором Апостолівського району зобов'язано посадову особу Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів надати інформацію щодо перебування у трудових відносинах громадянина ОСОБА_1 та Апостолівського ПТУ-85, з зазначенням підстав прийняття на роботу, періоду праці та підстав звільнення та щодо звернень або інформаційних запитів ОСОБА_1 за період серпень-вересень 2014 р.. та повноти надання заявникові відповіді на запити, з наданням копій усіх документів та відповідей, наданих заявнику (т.1. а.с.74).

Листом від 06.10.2014 р. № 161 Апостолівський державний професійно-технічний центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів надано відповідь прокурору з зазначенням підстав прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_1, інформації про звернення та надані на запити документи (т.1 а.с.75).

Прокуратура Апостолівського району надала відповідь від 01.10.2014 р. № 12-66-14 на скаргу ОСОБА_1 від 12.09.2014 р., в якій зазначено, що позивачем отримано відповіді на його звернення, які, враховуючи вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» можуть бути оскаржені в порядку адміністративного оскарження або до суду, як і відповідь прокуратури (т.1 а.с.76).

Не погодившись з такими діями відповідачів, які полягають у порушенні Центром вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», а прокуратурою - Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався Законами України «Про інформацію», «Про звернення громадян» та «Про прокуратуру».

При цьому, суд не звернув уваги на наступне.

1. Як вбачається з заявленого позову, позивачем заявлено про порушення Центром, як розпорядником інформації, Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації».

Отже, визначальним, при вирішення даної справи, є питання визначення законодавчого акту, якими регулюються спірні правовідносини.

Так, по-перше, позивач посилається на порушення Закону України «Про звернення громадян» N 393/96-ВР від 02.10.1996 р..

Колегія суддів вважає, що даний ОСОБА_2 не регулює спірні правовідносини, з огляду на те, що згідно преамбули, цей ОСОБА_2 регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що метою Закону України «Про звернення громадян» є одержання роз'яснення, що потребує вчинення додаткових дій, а статус особи заявника - суб'єкт, який інформує установу, до якої звертається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Центру із запитами про надання інформації та документів. Проте, запит на інформацію та звернення громадян не є тотожними поняттями та є різними категоріями за правовими підставами, предметом, вимогами.

Таким чином, враховуючи, що запити позивача до Центру не підпадають під визначення звернення громадян в розумінні Закону України «Про звернення громадян», даний ОСОБА_2 не може регулювати спірні правовідносини.

По-друге, позивач посилається на порушення Центром Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011.

Згідно преамбули, цей ОСОБА_2 визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Для вирішення питання щодо застосування до спірних правовідносин даного Закону, необхідно з'ясувати чи є інформація, запитувана у запитах від 09.08.2014р. та від 28.08.2014р., публічною, а також те, чи є Центр розпорядником такої інформації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З аналізу даної норми можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону, згідно ч.1 ст.13 Закону, визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку відповідач - Державний професійно-технічний заклад "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів" не є суб'єктом владних повноважень в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а розпорядником інформації за цим Законом може бути лише стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Таким чином, ОСОБА_2 України «Про доступ до публічної інформації» не регулює спірні правовідносини.

По-третє, позивач посилається на порушення Центром Закону України «Про інформацію» N 2657-XII від 02.10.1992.

Згідно преамбули, цей ОСОБА_2 регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Відповідно до ст.1 Закону, інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.4 Закону, суб'єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень. Об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до ст.11 Закону, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, позивач та Центр є суб'єктами інформаційних відносин, а запитувана позивачем інформація - є інформацією, яка стосується його особисто. Відповідно, спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про інформацію».

Законом України «Про інформацію» прямо не визначено підсудність спорів, які виникають у сфері його дії. Разом з тим, у відповідності до ст.177 ЦК України, інформація є об'єктом цивільних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: суб'єктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір. В свою чергу суб'єктний склад справи адміністративної юрисдикції передбачає наявність однієї із сторін чи обох сторін спору суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто спір, який належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виникає з правовідносин, які мають публічно-правову природу. В таких правовідносинах суб'єкт владних повноважень реалізує свої владні управлінські функції щодо іншої сторони спору та має право владно керувати поведінкою іншої сторони.

З позовних вимог, які є предметом позову, не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, спірні правовідносини виникли з приводу отримання позивачем інформації у правонаступника роботодавця з приводу його трудової діяльності в ПТУ-85.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, приймаючи рішення по суті заявлених вимог у порядку КАС України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та Державним професійно-технічним закладом "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів" не є справою адміністративної юрисдикції, оскільки Центр не є суб'єктом владних повноважень, а спір не є публічно-правовим.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного закладу "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів" про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, слід закрити та роз'яснити, що позивач має право звернутися за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.

2. Щодо позовних вимог до прокуроратури Апостолівського району, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з заявленого позову, позивачем заявлено про порушення прокурором вимог Закону України «Про прокуратуру», зокрема, ст.19 в частині неналежного здійснення прокурорського нагляду за дотриманням законів.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про прокуратуру», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів, є:

1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам;

2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав;

3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону, перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що застосування положень ч.2 ст.19 Закону без системного зв'язку із положеннями ч.1 ст.19, є неможливим, оскільки частиною першою даної норми права визначено предмет прокурорського нагляду, а частиною другою визначені підстави для його здійснення.

Таким чином, посилання позивача на обов'язок прокурора, який визначено ч.2 ст.19 Закону України «Про прокуратуру», здійснити перевірку в порядку прокурорського нагляду на підставі скарги ОСОБА_1 від 12.09.2014 року щодо порушення Центром законодавства про звернення громадян та інформацію, є безпідставними, оскільки предмет скарги позивача не є тотожним предмету прокурорського нагляду, визначеному ч.1 ст.19 Закону.

Суд визнає безпідставними посилання позивача на те, що відповідно до ст.29 Закону України «Про звернення громадян» нагляд за дотриманням законодавства про звернення громадян здійснюється Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами, які відповідно до наданих їм чинним законодавством повноважень вживають заходів до поновлення порушених прав, захисту законних інтересів громадян, притягнення порушників до відповідальності, оскільки, як вже було зазначено, норми Закону України «Про звернення громадян» не регулюють правовідносини, які виникли між позивачем та Державним професійно-технічним закладом "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів".

Відповідно до ст.12 Закону України «Про прокуратуру», прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами. Прокурор проводить особистий прийом громадян. Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду. Після прийняття рішення по скарзі Генеральним прокурором України провадження по таких скаргах в органах прокуратури припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором було розглянуто скаргу позивача в межах, які входять до його компетенції, та надано відповідь, що свідчить про відсутність бездіяльності прокурора в межах розгляду даної справи.

Посилання ж позивача на те, що прокурор зобов'язаний був притягнути посадових осіб Центру до відповідальності є безпідставними, оскільки відповідно до ст.20 Закону України «Про прокуратуру», прокурор в межах своєї компетенції має право у встановленому законом порядку ініціювати притягнення до відповідальності лише при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Натомість, як зазначено вище, підстави для здійснення прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів були відсутні.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку, з огляду на вищевикладене, позивачем не доведено, що прокуратурою було порушено вимоги Закону України «Про прокуратуру».

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Отже, як вбачається з вказаної норми права, особа має право на відшкодування моральної шкоди, у разі порушення її прав. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи із сукупності обставин, які свідчать як про факт заподіяння такої шкоди так і глибини завдання такою шкодою моральних страждань.

Враховуючи, що судом не встановлено неправомірних дій (бездіяльності) прокуратури, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Більш того, позивачем не зазначено обставин, які свідчать як про факт заподіяння моральної шкоди (у чому полягає така шкода) так і не доведено розмір заподіяної моральної шкоди, який заявлено до відшкодування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело, до неправильного вирішення справи, що в силу ст.202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3,4 ч.1 ст.198, ст.202, ст.203, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного професійно-технічного закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» та прокурора Апостолівського району Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі №804/17026/14 скасувати та прийняти нову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Провадження у справі №804/17026/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного закладу "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів" про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - закрити та роз'яснити ОСОБА_1, що він має право звернутися з такими вимогами за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Присудити на користь Державного професійно-технічного закладу "Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів" з Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп.

Присудити на користь прокуратури Апостолівського району Дніпропетровської області з Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 18.06.2015р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов