Справа № 2а-14030/11/0170/15
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2015 р. м. Київ К/9991/68900/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівГолубєвої Г.К.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 21 березня 2012 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року

у справі №2а-14030/11/0170/15

за позовом Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у м. Сімферополі АР Крим (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - Відповідач) про стягнення боргу.

Окружний адміністративний суд АР Крим постановою від 21 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року, позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з відповідача податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 8 414,82 грн. та з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 774,40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Податковий борг позивача, про стягнення якого з даним позовом звернувся позивач, у розмірі 14 379,21 грн., складається з:

податку на додану вартість у розмірі 8 584,82 грн., у тому числі:

- 714,90 грн. нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 17 січня 2011 року №/0 у розмірі 2 215,35 грн., враховуючи часткову сплату - 1 500,45 грн.;

- 482,40 грн., нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 17 січня 2011 року №/0

- 170,00 грн., нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 02 березня 2011 року №/0

- 4 742,00 грн., нарахованих згідно декларації за лютий 2010 року №67724 від 21 березня 2011 року,

- 124,00 грн., нарахованих згідно декларації за березень 2010 року №123448 від 17 квітня 2011 року,

- 2266,00 грн., нарахованих згідно декларації за квітень 2010 року №123451 від 15 травня 2011 року,

- 85,62 грн., нарахованої пені з податку на додану вартість;

податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5794,39 грн., у тому числі:

- 4749,56 грн., нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 31 грудня 2010 року №008323170 у розмірі 5 074,45 грн., враховуючи часткову сплату у розмірі 324,89 грн.;

- 22,50 грн., нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 17 січня 2011 року №000070170;

- 1 020,00 грн., нарахованих за податковим повідомленням-рішенням від 06 квітня 2011 року №/0;

- 2,33 грн. нарахованої пені з податку з доходів фізичних осіб.

У зв'язку з несплатою у встановлений законодавством строк податкового боргу відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення його в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних у частині стягнення податкового боргу з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 02 березня 2011 року №002761702 на суму 170,00 грн. та з податку на доходи фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням від 06 квітня 2011 року № у розмірі 1020,00 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що податковий орган, при визначенні розміру відповідальності відповідача за порушення вимог податкового законодавства, допущеного у період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2011 року, зобов'язаний був керуватися приписами пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а не нормами статті 120 Податкового кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що працівники контролюючого органу 28 березня 2011 року провели перевірку позивача з питань дотримання термінів надання податкової декларації, про що склали акт №1551/17-2, яким встановили неподання декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року, граничний строк подання якої настав 20 січня 2011 року. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 березня 2011 року №002761702, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.

Крім того, 29 березня 2011 року працівниками відповідача проведено камеральну невиїзну перевірку даних, задекларованих у річній декларації про майновий стан і доходи позивача, про що складено акт від 29 березня 2011 року №3478/17-2, яким встановлено неподання позивачем декларації з податку на доходи фізичних осіб, граничний строк подання якої настав 09 лютого 2012 року. За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2011 року №, яким застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 020,00 грн.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що податковим органом при визначенні розміру штрафних санкцій не було враховано пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким встановлено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суди попередніх інстанцій не врахували факту узгодження вказаних податкових зобов'язань.

Так, факт узгодження податкового зобов'язання, несплата його у встановлений законом строк та набрання таким зобов'язанням якості податкового боргу виключає підстави для оцінки судом правомірності визначення податковим органом податкового зобов'язання у справі, де предметом позову є стягнення такого податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

У відповідності до вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до часу набрання цим Кодексом законної сили в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (у тому числі й до набрання чинності Податковим кодексом України), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Враховуючи, що після закінчення процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення визначені ним податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість вважаються узгодженими в адміністративному порядку, у відповідача виник обов'язок їх сплатити у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов'язання стали податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Податковим кодексом України.

Зважаючи на дотримання податковим органом такої процедури, зокрема надіслання ним відповідачеві у порядку підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкових вимог, факту несплати позивачем податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, а також неоскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень в судовому порядку, позов про стягнення такого боргу за рахунок активів платника податку підлягає задоволенню.

Водночас, посилання судів попередніх інстанцій на те, що норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність звернення податкового органу до суду щодо стягнення податкового боргу з фізичних осіб від направлення податкової вимоги та дотримання строків, встановлених статтею 95 Податкового кодексу України, оскільки норми зазначеної статті розповсюджуються на платників податків - юридичних осіб є необґрунтованими, оскільки позивач є фізичною особою - підприємцем, до якого застосовуються норми зазначеної статті.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України встановивши наявність обставин, що зумовлюють необхідність застосування нормативного припису статті 229 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі АР Крим Державної податкової служби задовольнити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 21 березня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року у справі №2а-14030/11/0170/15 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нову постанову.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 податковий борг з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 02 березня 2011 року №002761702 у розмірі 170,00 грн. та з податку на доходи фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням № від 06 квітня 2011 року у розмірі 1 020,00 грн.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Голубєва Г.К.
Пилипчук Н.Г.