Справа № 819/1006/14-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів Справа № 876/6629/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року по справі № 819/1006/14-a за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства «Івашенюків» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Фермерського господарства «Івашенюків», в якому просило стягнути з відповідача на його користь адміністративно-господарські санкції в розмірі 13837,5 грн., а також пеню в розмірі 128,65 грн.

Позов обґрунтовувало посиланням на те, що в порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач не виконав нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на ту обставину, що відповідачем не виконано свого обов'язку щодо виконання нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів, оскільки ним самостійно не розраховано кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і не забезпечено їх працевлаштування.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в 2013 році відповідачем створено необхідну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, належним чином здійснено інформування органів Державної служби зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з приписами частини 1 статті 20 цього ж Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Таким чином, законодавством встановлюється обов'язковий для підприємств норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також передбачається сплата підприємствами адміністративно-господарських санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, податковим законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною 3 статті 18 даного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 цього ж Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Викладене дає підстави для висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Однак, підприємство зобов'язане вжити достатніх та залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема, шляхом своєчасного та в повному обсязі інформування уповноваженого органу про наявність вакансій для інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 № 70 затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Відповідно до цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42.

Згідно з вказаним звітом відповідача середньооблікова кількість штатних працівників у 2013 році становила 32 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, а також кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях створених, відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа.

Як видно з листа Шумського районного центру зайнятості від 12 травня 2014 року № 03/287, протягом 2013 року Фермерським господарством «Івашенюків» подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів лише з травня 2013 року, а саме: 07 травня 2013 року, 03 червня 2013 року, 01 липня 2013 року, 01 серпня 2013 року, 02 вересня 2013 року, 02 жовтня 2013 року, 28 жовтня 2013 року, 02 грудня 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не було щомісячно проінформовано службу зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів за 2013 рік шляхом подання звітів по формі № 3-ПН.

Тобто, відповідач не надавав в повному обсязі державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, що свідчить про невиконання ним вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до звіту форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, який Фермерське господарство «Івашенюків» подало до Тернопільського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 13837,50 грн.

Таким чином, відповідач відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинен був сплатити позивачу адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне нестворене робоче місце, тобто у розмірі 13837,50 грн.

Відповідно до пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, відповідач повинен був до 15 квітня 2014 року самостійно визначити та сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання у 2013 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 13837,50 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем до 15 квітня 2014 року самостійно адміністративно-господарських санкцій у відповідності до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», такі підлягають стягненню з нарахуванням пені у розмірі 120 % річної облікової ставки НБ України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, розмір пені, що підлягає стягненню становить 128,65 грн.

Враховуючи те, що відповідачем вказані адміністративно-господарські санкції не сплачені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення їх з відповідача на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з нарахуванням пені.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року по справі № 819/1006/14-a - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства «Івашенюків» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства «Івашенюків» на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 13837,50 грн. та пеню в розмірі 128,65 грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_1