Справа № 509/4617/13-а
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2013-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/4617/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2013 року суддя Овідіопольський районний суд Одеської області ОСОБА_1, розглянувши в порядку письмового провадження, в смт. Овідіополь справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Овідіопольського району Одеської області про поновлення строків звернення до адміністративного суду та визнання протиправним та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2013 року, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, визнати поважними причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду та його поновлення, визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 с/р Овідіопольського району ХІХ сесії V скликання № 1000-V від 24.07.2008 р. «Про визнання права власності на нерухоме майно громадянці України ОСОБА_2І.» в частині втрачання чинності договору купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. вважаючи оскаржуване рішення сільради в цій частині таким, що порушує її права, свободи та інтереси як власниці нерухомого майна.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, причини неявки суду не повідомила, однак надіслала на адресу суду своє клопотання, в якому повністю підтримала свій позов, просила його задовольнити та в порядку ч. 4 ст. 122 КАСУ, просила суд, слухати справу за її відсутності (а.с. 27).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, причини неявки не повідомив, однак надіслав на адресу суду своє клопотання, в якому просив суд слухати справу за його відсутністю (а.с. 26).

Згідно із ч. 4 ст. 122 КАСУ, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Неявка представника відповідача субєкта владних повноважень в судове засідання без поважних причин, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті відповідно до ч. 4 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що пропущення строку на звернення до адміністративного суду слід визнати поважним та поновити його позивачці і позов слід задовольнити з наступних підстав.

Стаття 124 Конституції України прямо вказує правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функції судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним судом та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Умовами статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема - у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтями 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рада міністрів АРК, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приписами статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га.

Розмір земельної ділянки, що передаються безоплатно громадянину у власність у звязку з набуттям ним права власності на жилий будинок не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Статтею 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Як вбачається зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Статтею 114 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування та зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законом України зупиняється у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до приписів ст.ст. 215,216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу (реєстр. № 703) від 04.04.1992 р., радгосп ім. 60 річчя СРСР Овідіопольського району в особі ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_2 купили 27/50 часток та 23/50 часток відповідно житловий будинок з надвірними спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Надлиманське, вул. Леніна, 113, який належав продавцю на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 10.02.1992 р. по рішенню Овідіопольського райвиконкому від 19.12.1991 р. № 622 та зареєстрованого в ОСОБА_6 МБТІ Одеської області 10.02.1992 р. за реєстр. № 1-12 (а.с. 5-6).

При чому, після укладення вищевказаного нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу, позивачка законним чином та у відповідності до норм закону, зареєструвала своє право власності на 23/50 часток вказаного будинку в Овідіопольському РБТІ 14.07.1992 р. (реєстр. № 39) в реєстровій книзі № 1-22, а також, вказане право власності позивачки було зареєстроване в по господарській книзі ОСОБА_3 с/р за № 116 від 04.06.2004 р. (а.с. 6 оборот аркуша).

12.09.2007 р., позивачка отримала на своє ім.`я оформлений КП «Овідіопольське РБТІ» технічний паспорт на свої 23/50 часток зазначеного вище будинку з господарчими будівлями і спорудами (а.с. 7-10).

На підставі рішення ОСОБА_3 с/р № 830-V від 28.03.2008 р. «Про затвердження техдокументації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», 19.04.2010 р. позивачка отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 448327 та серії ЯК № 448328, площами 0,1136 га та 0,0194 га за адресою : с. Надлиманське, вул. Б.Хмельницького, 113/2, в якому проживає і який був предметом договору купівлі-продажу, описаного вище (а.с. 13-15).

Рішенням ОСОБА_3 с/р № 913-V від 10.06.2008 р. назва вулиці Леніна в с. Надлиманське перейменовано на вул. ОСОБА_7 (а.с. 16).

Так, оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 с/р № 1000-V від 24.07.2008 р. «Про визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_2І.» було виділено в окреме господарство 23/50 частин житлового будинку за адресою : с. Надлиманське, вул. Б.Хмельницького, 113/2, встановлено адресу 23/50 частин вказаного будинку : с. Надлиманське, вул. Б.Хмельницького, 113/2, видано свідоцтво про право власності на ім.`я позивачки на вказані 23/50 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, доручено КП «Овідіопольське РБТІ» оформлення та реєстрація у встановленому законом порядку права власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно і договір купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. вважати таким, що втратив чинність (а.с. 17).

З матеріалів позову вбачається, що після отримання вказаного рішення сільради, 13.08.2013 р., позивачка, звернувшись до державної реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ з заявою про державну реєстрацію своїх прав, отримала спочатку, рішення про зупинення розгляду її заяви у звязку з відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а в подальшому, 23.08.2013 р. отримала рішення держреєстратора про відмову у державній реєстрації права власності на 23/50 частин вказаного вище будинку у звязку з ненаданням у 5-ти денний строк необхідних документів для реєстрації, а саме, технічного паспорту на будинок (а.с. 18-19).

З метою подальшого продажу своїх 23/50 частин будинку, позивачка звернулася до нотаріуса, однак отримала письмову відмову нотаріуса про неможливість посвідчення договору купівлі-продажу свого будинку, з якого випливає, що за наданими нотаріусу документами не вбачається наявність правовстановлюючого документа на житловий будинок, а наданий договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Овідіопольською ДНК за № 703 від 04.04.1992 р. взагалі вважається таким, що втратив чинність на підставі рішення ОСОБА_3 с/р № 1000-V від 24.07.2008 р. і рекомендацією звернення до суду зі спірним питанням (а.с. 20).

Матеріалами позову підтверджується, що позивачка дізналася про оскаржуване рішення ОСОБА_3 сільради № 1000-V від 24.07.2008 р., п. 5 якого договір купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. вважати таким, що втратив чинність лише після звернення до державного нотаріуса, будучи юридично необізнаною людиною, у звязку з чим, вважаю поважними причини пропуску звернення до адміністративного суду позивачки в порядку ст.ст. 99,100 КАСУ, а тому вказаний строк підлягає поновленню, враховуючи ненаданням представником відповідача заперечень щодо поновлення строку на звернення до суду з позовом позивачки, а також відсутності з боку відповідача доказів правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, який згідно із ч. 2 . 71 КАСУ покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вважаю, що при винесенні оскаржуваного рішення № 1000-V від 24.07.2008 р., органом місцевого самоврядування Новодолинською с/р були грубо порушені права, інтереси та свободи позивачки ОСОБА_2, яка не була поставлена до відома сільрадою про те, що остання, на своїй ХІХ сесії V-го скликання, в порушення ст.ст. 215,216 ЦК України та ст. 124 Конституції України незаконно делегував собі функції суду та привласнивши собі ці функції незаконно, протиправно, в порушення свобод, інтересів та законного права власності позивачки, з безпідставним посиланням на ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, визнали нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. таким, що втратив чинність, тим самим незаконно позбавивши права власності ОСОБА_2 на належні їй 23/50 частин вищевказаного житлового будинку, яке було у встановленому законом порядку зареєстровано позивачкою в органах БТІ, у звязку з чим, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування в частині п. 5 рішення про визнання нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. таким, що втратив чинність - є протиправним та підлягає в цій частині скасуванню.

Керуючись ст. ст. 70,71,99,100,128,158,159,160,161,162,163 КАС України, ст. 124 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 215,216,328,334 ЦК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Вважати поважною причину пропуску строку для звернення до адміністративного суду та поновити ОСОБА_2 строк на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів ;

2. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування задовольнити ;

3. Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення № 1000-V ОСОБА_3 сільської ради Овідіопольського району Одеської області ХІХ сесії V-го скликання від 24 липня 2008 року в частині визнання договору купівлі-продажу № 703 від 04.04.1992 р. таким, що втратив чинність.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя Гандзій Д.М.