Справа № 826/5716/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа: № 826/5716/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» до Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий орган Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ) про визнання протиправними і скасування приписів та постанови,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» ( далі - позивач ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) ( далі - відповідач ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація ) про:

- визнання протиправними і скасування приписів від 18.02.2015 р. № 184/п та від 16.03.2015 р. № 186/п;

- визнання протиправною та скасування постанови від 03.03.2015 р. № 41-14 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини в розмірі 170 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, до якої приєднався виконавчий орган Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ). У зазначеній апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову, так як, на його думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було проведено огляд пам'яток місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра», «Культурний шар Подолу ІХ-ХVІП», в ході якого було встановлено, що на земельній ділянці по вул. Нижній Вал, 27-29, яка розташована на території зазначених пам'яток, проводяться роботи з будівництва 13 поверхового житлово-офісного комплексу, за результатами чого складено акт про вчинення правопорушення від 18.02.2015 року № 60, згідно якого ТОВ «Пателі Лізинг» перевищив гранично допустиму висоту і поверховість житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями з громадського харчування та підземним паркінгом по вул. Нижній Вал № 27-29 у Подільському районі м. Києва, проект цього будівництва 13-поверхової житлово-офісної будівлі Управлінням не погоджувався, дозвіл на виконання робіт ТОВ «Пателі Лізинг» не надавався. Окрім того, земляні роботи на пам'ятці археології місцевого значення виконано без зареєстрованого Управлінням дозволу на проведення археологічних досліджень.

Відповідачем також було складено акт огляду земельної ділянки па вул. Нижній Вал, 27-29 у Подільському районі міста Києва від 17.02.2015 року, яким зафіксовано, що відповідна земельні ділянка розташовується у Центральному історичному ареалі міста, на території пам'ятки ландшафту, історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра», на території пам'ятки археологи місцевого значення «Культурний шар Подолу ІХ-ХVІП ст. » в межах археологічної охоронної зони та зони регулювання забудови першої категорії, віднесена до категорії земель історико-культурного призначення місцевого значення. За підсумками огляду встановлено, що на земельній ділянці за вказаною адресою, яка розташовується на території зазначених пам'яток, ТОВ «Пателі-Лізинг» проводяться роботи з будівництва тринадцяти-поверхового житлово-офісного комплексу. Проект будівництва зазначеної будівлі в Управлінні не погоджувався, дозвіл на виконання робіт ТОВ «Пателі-Лізинг» не надавався. Земляні будівельні роботи на пам'ятці археології місцевого значення виконано без зареєстрованого в Управлінні дозволу на проведення археологічних досліджень.

Виходячи з викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем абз.1 ст. 22, ч.3 ст. 24, абз.2 ч.1 ст.26, ч.3 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», внаслідок чого винесено оскаржуваний припис № 184/п від 18.02.2015 року, яким від позивача вимагалося:

1. Припинити будь-які роботи на земельній ділянці до отримання необхідних документів для здійснення робіт на пам'ятках місцевого значення;

2. Надати до Управління на розгляд науково-проектну та дозвільну документацію на проведення робіт за вказаною адресою.

3. Отримати письмовий дозвіл Управління на виконання робіт.

Про виконання припису необхідно було повідомити відповідача до 18.03.2015 року.

За результатом розгляду матеріалів про порушення позивачем законодавства України у сфері охорони культурної спадщини (акту огляду від 17.02.2015, акту про вчинення правопорушення від 18.02.2015 № 60, припису від 18.02.2015 № 184/п), відповідачем була винесена спірна постанова «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» від 03.03.2015 року № 41-14, якою на позивача накладено фінансові санкції (адміністративний штраф) на загальну суму 170 000,00 грн.

Крім того, відповідачем було винесено повторний припис від 16.03.2015 року № 186/п, за результатом повторного огляду пам'яток місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра», «Культурний шар Подолу ІХ-ХVІП», яким від позивача вимагалося негайно припинити будь-які роботи на земельній ділянці до отримання необхідних документів для здійснення робіт на пам'ятках місцевого значення, про виконання якого необхідно було повідомити відповідача до 18.03.2015 року.

Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що ТОВ «Пателі-Лізинг» на підставі Договору оренди від 28.12.2005 року, укладеного з Київською міською радою, здійснює будівництво житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на вул. Нижній Вал, 27-29 у Подільському районі м. Києва, на що отримав Дозвіл на виконання будівельних робіт від 28.11.2012 року № 4.

Між позивачем (Замовник) та державним підприємством «Центр археології Києва Інституту археології НАН України» (Виконавець) було укладено договір № 57-07 від 12.10.2007 року, за умовами якого, Замовник доручає, забезпечує, оплачує проведення стаціонарного археологічного дослідження ділянки забудови за адресою: вул. Нижній Вал, 27-29 у м. Києві, а Виконавець приймає на себе зобов'язання проведення таких досліджень у межах вищезазначеної ділянки.

Інститут археології НАН України, в межах своїх повноважень, надав позивачу Лист-погодження від 11.03.2008 року № 125-49-125/25 проект будівництва житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на вул. Нижній Вал, 27-29 у м. Києві, за умови проведення археологічних досліджень ділянки будівництва та укладання угоди на них.

Також, Інститут археології НАН України надав позивачу Довідку - дозвіл від 30.11.2010 року № 17-4А-125/01, якою не заперечував проти проведення земляних робіт на ділянці забудови по вул. Нижній Вал, 27-29 у м. Києві, за умови виконання археологічного нагляду під час проведення цих робіт, який забезпечує Державне підприємство Центр археології Києва ІА НАН України, згідно Договору № 57-07 від12.10.2007 року.

Відповідну проекту документацію по об'єкту було розроблено Творчою архітектурною майстернею «Бабич» та погоджено у встановленому порядку, у тому числі, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, лист-погодження від 18.12.09 № 15-14632, Головним управлінням охорони культурної спадщини від 17.03.08 № 127, Державною службою з питань національної культурної спадщини від 05.03.08 № 694 та рекомендовано до затвердження ДП «Укрдержекспертиза», позитивний комплексний висновок від 12.06.09 № 21/271 буд.

Державною службою з питань національної культурної спадщини було надано позивачу дозвіл від 02.12.2010 року № 22-3554/35 (дійсний до 31.12.2010 р.), яким не заперечувалось проти виконання будівельних земляних робіт для будівництва житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом по вул. Нижній Вал, 27-29 в Подільському районі м. Києва.

Аналогічний дозвіл надавався позивачу Державною службою з питань національної культурної спадщини від 04.01.2011 року № 22-1/35 терміном дії до 31.12.2011 року. Земляні роботи на об'єкті будівництва проводились по 13 серпня 2011 року.

У 2011 році позивач отримав позитивний висновок ДП «Укрдержбудекспертиза» за № 691-201/БЦУ від 03.06.2011 року частини коригування проекту та лист-дозвіл Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на коригування документації Київської міської державної адміністрації за № 001-1008 від 07.10.2010 року, яким позивачу дозволялось коригування проекту в частині зміни техніко-економічних показників житлово-офісного комплексу, в тому числі збільшення поверховості житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на вул. Нижній Вал, 27-29 у Подільському районі м. Києва, у зв'язку з чим звернувся 04.11.2011 року ( вих. № 126/11/2011 ) до Міністерства культури України за погодженням в установленому порядку коригування проекту «Житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на вул. Нижній Вал, 27-29 у Подільському районі м. Києва».

За результатом розгляду звернення позивача, Міністерство культури України погодило проектну документацію щодо коригування проекту будівництва житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом по вул. Нижній Вал, 27-29 в Подільському районі міста Києва. А також, позивачу було надано позитивний висновок ДП «Укрдержбудекспертиза» № 691-2010/ЦБ від 15.05.5012 року комплексної державної експертизи щодо розгляду проектної документації по проекту «Будівництво житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на вул. Нижній Вал, 27-29 у Подільському районі м. Києва» (коригування) з технічними показниками, зокрема, по будівництву 12 поверхів.

Судовою колегією встановлено, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будівельні роботи за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 27-29 проводились позивачем на підставі відповідних дозвільних документів, а перевірка ТОВ «Пателі-Лізинг», за наслідками якої були прийняті вказані оспорювані приписи та постанова, здійснена відповідачем протиправно.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про охорону культурної спадщини» ( далі - Закон № 1805-ІІІ ), «Про основні засади державного нагляду ( контролю ) у сфері господарської діяльності» ( далі - Закон № 877-V ), «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» ( далі - Закон № 76- VІІІ), Положенням про Міністерство культури України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 388/2011 ( далі - Положення № 388/2011 ), постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 р. № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» ( далі - Постанова № 408 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1805-ІІІ, об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини; предмет охорони об'єкта культурної спадщини - характерна властивість об'єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об'єкт визнається пам'яткою; зони охорони пам'ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

У ст. 3 Закону № 1805-ІІІ визначено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі змістом Положення № 388/2011, Міністерство культури України є Центральним органом виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

У ст. 5 Закону № 1805-ІІІ закріплено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток національного значення, припинення робіт на цих пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи здійснюються за відсутності затверджених або погоджених із відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом, дозволів або з відхиленням від них; погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони культурної спадщини; застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону № 1805-ІІІ передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

У ст. 4 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб'єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або його заступника, або уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 7 Закону № 877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

У п. 2 Постанови № 408 визначено, що надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 22 Закону № 1805-ІІІ передбачено, що пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1805-ІІІ, забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1805-ІІІ, консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт та пристосування пам'яток, консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

За змістом ч. 1 ст. 30 Закону № 1805-ІІІ органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону № 877-V, припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

У ч. 3 ст. 32 Закону № 1805-ІІІ визначено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Частиною 1 статті 34 Закону № 1805-ІІІ передбачено, що землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону № 1805-ІІІ, проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам'ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою, здійснюються за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що видається виконавцю робіт - фізичній особі, і за умови реєстрації цього дозволу у відповідному органі охорони культурної спадщини.

У ч. 3 ст. 37 Закону № 1805-ІІІ закріплено, що з метою захисту об'єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини.

За правилами ст. 44 Закону № 1805-ІІІ, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції: за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам'яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об'єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ухилення власника пам'ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам'ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ч. 1 ст. 45 Закону № 1805-ІІІ визначено, що фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 47 Закону № 1805-ІІІ, юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що будівельні роботи у зоні історико-культурного значення можуть здійснюватися суб'єктами господарювання тільки на підставі проектної документації, погодженої з органами охорони культурної спадщини, і відповідного дозволу такого органу.

При цьому, органи охорони культурної спадщини є контролюючими органами і уповноважені здійснювати контроль за дотриманням суб'єктами господарювання вимог законодавства в галузі охорони культурної спадщини, зокрема шляхом проведення перевірок та оглядів.

Водночас, колегія суддів відзначає, що застосування зазначених заходів реагування може здійснюватися на підставі результатів не огляду, а виключно перевірки, яка, у свою чергу, повинна бути проведена в порядку, чітко регламентованому законодавством, зокрема, Законом № 877-V.

При цьому, слід звернути увагу, що, як відмічалось вище, у виниклих правовідносинах, відповідач, який проводив таку перевірку, мав діяти не тільки з дотриманням вказаних норм Закону № 877-V, а й з врахуванням положень п. 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та п. 2 Постанови № 408 , які зобов'язували його отримати дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення такої перевірки або заяву самого суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, такого дозволу відповідачем отримано не було і проведено перевірку товариства з порушенням Закону № 877-V, положень п. 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та п. 2 Постанови № 408

Так, як встановлено колегією суддів і таке підтверджується матеріалами справи, 12.02.2015 р. і 13.12.2015 р. на адресу відповідача надійшов лист за підписом заступника голови Київської міської державної адміністрації Рябікіна П.Б., в якому він звернувся до Управління охорони культурної спадщини з проханням здійснити перевірку будівництва за адресою: м. Києві, вул. Нижній Вал, 27-29, яке здійснюється ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» / Т.2 а.с. 21-22 /.

Зазначений лист-звернення від 13.12.2015 р. було погоджено начальником Управління охорони культурної спадщини Груздо С.М. і доручено спеціалістам Управління Печінкіну А.В. та Никоряку О.Д. здійснити саме перевірку ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» та підготувати відповідну доповідну / Т.2 а.с. 21 /. Наказу про проведення перевірки не приймалось, склад осіб керівництвом не затверджувався, товариство про перевірку не повідомлялось.

Далі, діючи на виконання доручення керівництва працівниками відповідача, за відсутності керівника або уповноваженої особи позивача було виконано вказану перевірку, за наслідками якої прийняті оскаржувані приписи та постанова про накладення штрафу.

Таким чином, колегія суддів переконується в тому, що відповідач, діючи всупереч приписів ст. 4, 7 Закону № 877-V, а також під час дії мораторію, установленого п. 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, без отримання відповідного дозволу Кабінету Міністрів України протиправно здійснив перевірку дотримання ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» вимог чинного законодавства в галузі охорони культурної спадщини та вона проведена з грубими порушеннями Закону № 877-V, п. 4 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII . Тож, її результати не створюють для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків та обумовлюють неправомірність всіх наступних заходів реагування, застосованих до нього на підставі такої перевірки, зокрема спірних приписів щодо ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» від 18.02.2015 р. № 184/п та від 16.03.2015 р. № 186/п про припинення будівельних робіт і постанови від 03.03.2015 р. № 41-14 про накладення на нього штрафу.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів також частково враховує і пояснення представника відповідача Черненко І.І., надані нею в суді апеляційної інстанції, яка хоч і наполягала, що первісно 17.02.2015 р. спеціалістами Управління охорони культурної спадщини Печінкіним А. та Купрієнко Є. було виконано лише огляд місцевості з фотографуванням об'єкта будівництва ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» за адресою: м. Києві, вул. Нижній Вал, 27-29, для чого дозволу КМУ не вимагалось, але підтвердила, що вже після цього огляду дійсно досліджувались відповідні дозвільні та інші документи та фактично проведено перевірку, за результатами якої виявлено склад правопорушення в діях ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» та складено акт від 18.02.2015 р. № 60.

При цьому слід відзначити, що відповідач, який є контролюючим органом, не мав жодних перешкод для виконання приписів законодавства і звернення до КМУ за отриманням відповідного дозволу для здійснення перевірки ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» і не надав суду ніяких документів у підтвердження своєї правоти.

Посилання ж апелянта на те, що спеціалістами Управління було проведено тільки огляд пам'яток місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра», «Культурний шар Подолу ІХ-ХVІІІ ст.», а не перевірка товариства, для чого наказу керівництва та дозволу КМУ не вимагалось, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються доказами.

Так, суд відзначає, що проведення самого лише огляду, виходячи з етимологічного значення цього слова, передбачає зовнішнє, візуальне обстеження об'єкту, а проведення перевірки, виходячи зі змісту норм Закону № 877-V, - з'ясування конкретних питань, дослідження зібраної інформації, її порівняння з раніше одержаними даними та встановлення за результатами таких дій наявності або відсутності правопорушення, що, власне, і було здійснено спеціалістами Управління А. Печінкіним і Є. Купрієнко та це підтверджується матеріалами справи / Т.2 а.с. 21-22 /, а сам факт проведення перевірки був визнаний представником апелянта безпосередньо в судовому засіданні.

Більш того, як відмічалось вище, законодавчо регламентовано, що застосування відповідних заходів реагування, в даному випадку - прийняття оскаржуваних приписів та постанови, може здійснюватися лише на підставі результатів перевірки. Тому, твердження представника відповідача в суді і доводи апеляційної скарги про те, що приписи та постанова про накладення штрафу прийняті внаслідок лише огляду місцевості як такого, суперечать чинному законодавству України, а тому до уваги судом також не приймаються.

Крім того, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія також звертає увагу на ту обставину, що підставою для прийняття відповідачем спірних приписів і постанови є акт про правопорушення від 18.02.2015 р. № 60 , яким зафіксований факт перевищення дозвільної поверховості будівлі до 13-повехів. Однак, як зазначено самим представником апелянта Черненко І.І та підтверджено представником третьої особи Храпай Ю.А. в ході судового розгляду справи, такі відомості не відповідають дійсності, оскільки справжня кількість поверхів спірної будівлі не досліджувалась та достовірно ніким не встановлювалась.

Отже, судова колегія відзначає, що зазначений акт складено не тільки за результатами незаконної перевірки, а й на підставі суб'єктивних припущень спеціалістів відповідача Печінкіна А. та Купрієнко Є., які належним чином не перевірені і документального підтвердження не мають. Тож, акт, який містить недостовірні відомості, безпідставно був прийнятий відповідачем до уваги і необгрунтовано став підставою для прийняття ним оскаржуваних приписів від 18.02.2015 р. № 184/п та від 16.03.2015 р. № 186/п та постанови від 03.03.2015 р. № 41-14.

Більш того, колегія суддів відзначає, що у вказаних оскаржуваних приписах позивача було зобов'язано припинити будівельні роботи до отримання дозвільної документацій.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, виконання таких вимог з боку позивача унеможливлювалось тим, що на цей час будівельні роботи на об'єкті за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 27-29 вже були припинені у зв'язку із завершенням такого будівництва, що підтверджується актом готовності об'єкта до експлуатації від 15.12.2014 р. № 2-А.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у спірному приписі від 18.02.2015 р. від позивача вимагалось, крім іншого, отримати саме письмовий дозвіл Управління на виконання робіт. Але, така вимога є безпідставною, оскільки її виконання не залежить від волевиявлення суб'єкта господарювання, який має право лише звернутися до Управління з відповідним пакетом документів для розгляду питання щодо можливості чи неможливості отримання вказаних дозволів, а їх надання чи відмова у наданні є виключно прерогативою вказаного суб'єкта владних повноважень, тобто самого Управління.

Більш того, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу й на те, що оскаржувана постанова від 03.03.2015 р. № 41-14 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини, яка прийнята за результатами розгляду матеріалів перевірки ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ», складена за підписом Голови комісії з припинення Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА ), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 45 Закону № 1805-ІІІ, відповідно до якої повноваження накладати фінансові санкції надано виключно голові або заступнику відповідної місцевої ради.

Тобто зазначена постанова прийнята не тільки на підставі результатів незаконної перевірки, а ще й не уповноваженою особою, що також свідчить про незаконність такої постанови.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу й на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції, використання для забудови земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 27-29 здійснювалось ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» на підставі договору оренди від 28.12.2005 р., укладеного з Київською міською радою, за наявності погодженої проектної документації на здійснення будівництва за вказаною адресою була і на підставі відповідних дозволів Державної служби з питань національної культурної спадщини від 02.12.2010 р. № 22-3554/35 та від 04.01.2011р. № 22-1/35 на виконання будівельних земляних робіт для будівництва житлово-офісного комплексу за вказаною адресою і дозволу на виконання будівельних робіт від 28.12.2012 р. № 4 і зазначена дозвільна документація до теперішнього часу ніким скасована не була.

При цьому, посилання апелянта на те, що Міністерство культури України своїм листом від 19.03.2015 р. № 861/10-2/13-15 повідомило Київську міську державну адміністрацію про скасування погодження коригування проекту будівництва житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями в м. Києві по вул. Нижній Вал, 27-29 колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки жодною нормою чинного законодавства, зокрема ст. 5 Закону № 1805-ІІІ і п. 3, 4 Положення № 388/2011, не регламентовано повноваження Міністерства культури України скасовувати погодження проектів будівництва.

Більш того, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянт не надав суду оригінал або належним чином завіреної копії такого рішення і взагалі не зміг пояснити, чи приймалось воно Міністерством.

Вищевикладене у його сукупності переконує судову колегію в тому, що, в даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави для визнання протиправними і скасування приписів від 18.02.2015 р. № 184/п, від 16.03.2015 р. № 186/п та постанови від 03.03.2015 р. № 41-14 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини та задоволення позовних вимог.

Тому, всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів також вважає необґрунтованими, безпідставними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому до уваги не приймає.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність прийняття ним приписів від 18.02.2015 р. № 184/п та від 16.03.2015 р. № 186/п і постанови від 03.03.2015 р. № 41-14 про накладення фінансових санкцій, як і не довів тих обставин, на які він посилається, та не переконав судову колегію у своїй правоті, а фотокопії документів, надані ним в ході апеляційного розгляду справи, не є належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України, доказами, тому також до уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2015 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.