Справа № 821/290/15-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/290/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадженння в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр-3" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Яр-3" (далі - позивач, ТОВ "Яр-3") звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області,( правонаступник - Державна податкова інспекція у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Херсоні), про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень: від 09.09.2014 р. № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569882,64 грн., з яких за основним платежем на 455906,11 грн., за штрафними санкціями на 113976,53 грн., № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 2713,44 грн., з яких за основним платежем на 2170,75 грн., за штрафними санкціями на 542,69 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що податковий орган перевищив свої повноваження, оскільки в позасудовому порядку визнав недійсними договори, укладені позивачем з його контрагентами та зазначав, що в реальність господарських операцій позивача з його контрагентами в перевіряємий період підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а висновки акту перевірки ґрунтуються лише на висновках актів перевірок контрагентів позивача про неможливість проведення зустрічних звірок, а тому що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як такі, що не відповідають чинному законодавству.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Стягнуто з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр-3" () судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 16.03.2015 року Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області було подано апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права, та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, Державна податкова інспекціїя у м. Херсоні посилалась на те, що ТОВ "Яр-3" неправомірно формувало податковий кредит та витрати по господарських операціях з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", так як актами перевірок ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" не підтверджено реальність господарських операцій. Крім того апелянт посилався на дефектність деякіх товаро-транспортних накладних, відсутність сертифікатів якості товару, порушення порядку складання податкових декларацій.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року та прийняття нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимого ТОВ "Яр-3".

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи в апеляційній скарзі Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

У період з 18.08.2014 р. по 19.08.2014 р. ДПІ у м. Херсоні було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Яр-3" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2013 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинах з платниками податків контрагентами-постачальниками ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", ТОВ "ТД "Карпатнафтотрейд", ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" за період з 01.11.2013 р. по 05.06.2014 р..

За результатами перевірки було складено акт від 22.08.2014 р. № 291/21-03-22-06/37464727,у якому,зокрема встановлено порушення позивачем:

1. п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.186.1, п.186.2 ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету (ряд.25) на загальну суму 455906,11 грн., в тому числі: за грудень 2013 року на суму ПДВ 2285грн., за квітень 2014 року на суму ПДВ 453621,11 грн., та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19) у сумі ПДВ 1934778,23 грн., що призвело до заниження (ряд.24) "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" у сумі ПДВ 6001,77 грн.;

2. п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік у сумі 2170,75 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569882,64 грн., з яких за основним платежем на 455906,11 грн., за штрафними санкціями на 113976,53 грн., № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 2713,44 грн., з яких за основним платежем на 2170,75 грн., за штрафними санкціями на 542,69 грн.

Податковий орган в обґрунтування своїх висновків про неправомірне формування ТОВ "Яр-3" податкового кредиту по відносинах з ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" посилався на наявность актів про неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів, якими не підтверджено реальність здійснення господарських відносин у зв'язку з відсутністю цих підприємств за юридичними адресами.

Крім того відсутність вказаних контрагентів за юридичними адресами, відповідач розцінював як порушення порядку оформлення податкових накладних, виписаних на адресу позивача, внаслідок зазначення у них адреси, яка не відповідає дійсності та вважав, що ці податкові накладні не мають юридичної сили.

У акті перевірки ДПІ у м. Херсоні вказано також на дефектність товарно-транспортних накладних по відносинах з ТОВ "Праус", оскільки у графі "Автопідприємство" вказано ТОВ "Нерон-1", а згідно наданих до перевірки договорів про перевезення вантажів автомобільним транспортом перевізником нафтопродуктів є ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс". У товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів визначено, що транспортування здійснювалося одним водієм, що фактично неможливо, у графах "Вантаж відпустив" і "Вантаж отримав" відсутні відомості щодо особи, яка здійснила даний відпуск та отримала товар, та її підпис. Позивачем не надано сертифікати якості нафтопродуктів.

Відповідач також зазначає, що податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ "Пафіс" за грудень 2013 року та травень 2014 року складені з порушенням норм ст.48 ПК України та на момент перевірки не вважаються податковою звітністю.

Викладені обставини на думку відповідача свідчать лише про документування ТОВ "Яр-3" господарських операцій з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", без реального постачання товарів, з метою отримання податкової вигоди.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, з яким вона погоджується, вважає ці висновки податкового органу передчасними та необгрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктом 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст..201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю(отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджується центральним органом державної податкової служби(п.201.2 ст.201 ПК України)

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю,копія залишається у продавця товарів/послуг (п.201.4ст.201 ПК України)

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів.При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій,передбачених розділом II цього Кодексу(п.201.6 ст.201 ПК України)

Як вже зазначалось вище, в ході проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту та витрат по господарським операціям з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум".

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає помилковим висновок відповідача, зважаючи на наступне.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду(зокрема, у вигляді права на віднесення витрат до складу валових, зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту та бюджетне відшкодування сум ПДВ), є реальність господарської операції.

За відсутності факту факту придбання товарів(послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту.

Слід зазначити, що підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів, надання послуг продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючи використання вказаних товарів(послуг) у власній господарській діяльності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції з матеріалів справи вбачає, що основним видом діяльності ТОВ "Яр-3" є реалізація нафтопродуктів через мережу орендованих АЗС.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою здійснення господарської діяльності позивач укладав договори з ТОВ "Праус" на поставку нафтопродуктів, з ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" на поставку газу вуглеводневого скрапленого, з ТОВ "Пафіс" з оренди автозаправних станцій.

Зокрема, у квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "Праус" було укладено договори на поставку нафтопродуктів від 01.04.2014 р. №№ 01/43, 01/85, від 08.04.2014 р. № 08/5, від 14.04.2014 р. №№ 14/3, 14/4, від 22.04.2014 р. №№ 22/30, 22/57, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити нафтопродукти. Додатковими угодами до договорів від 01.04.2014 р. №№ 00100, 00220, від 08.04.2014 р. № 00235, від 14.04.2014 р. №№ 00101, 00157, від 22.04.2014 р. №№ 00102, 00166, визначено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW - резервуар нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

На виконання умов цих договорів ТОВ "Праус" поставило позивачу у квітні 2014 року бензин на загальну суму 12955873,33 грн., з яких ПДВ - 2159312,21 грн., що підтверджується листами ТОВ "Праус" про доставку нафтопродуктів та знаходження їх на зберіганні у ПАТ "Дніпронафтопродукт" від 01.04.2014 р. №№ 402/02-П, 403/02-П, від 08.04.2014 р. № 404/02-П, від 14.04.2014 р. №№ 405/02-П, 406/02-П, від 22.04.2014 р. №№ 407/02-П, 408/02-П, актами приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014 р. №№ 0100, 00220, 0157, 0101, 00166, 00102, 00235, податковими накладними від 30.04.2014 р. №№ 99, 100, 101, 155, 164, 217, 232, карткою рахунку 631 за квітень 2014 року - грудень 2014 року, відомістю інвентаризації нафтопродуктів станом на 28.04.2014 р., оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 2821, 702, 902 за квітень 2014 року.

Оплата здійснена у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 19.06.2014 р. №№ 624, 625, 626, 627, 628, 629, 630.

Позивачем також надано договір зберігання від 01.06.2011 р. № 2443, відповідно до якого ПАТ "Дніпронафтопродукт" зобов'язується приймати на зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються ТОВ "Яр-3" і повернути їх за першою його вимогою. Надання ПАТ "Дніпронафтопродукт" позивачу послуг із зберігання нафтопродуктів підтверджено актом приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2014 р. № 04246, протоколом узгодження ціни від 30.04.2014 р., податковою накладною від 30.04.2014 р. № 246, актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 30.04.2014 р.

Перевезення отриманих від ТОВ "Праус" нафтопродуктів від місця їх зберігання на ПАТ "Дніпронафтопродукт" до АЗС, які орендуються ТОВ "Яр-3", здійснювалося ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", ТОВ "Нерон-1" на підставі договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.11.2013 р. № 182, від 13.11.2013 р. № 7, про що свідчать акт здачі-прийомки виконаних робіт від 30.04.2014 р. № АР-0000339, акт здачі-приймання виконаних послуг від 30.04.2014 р., податкові накладні від 28.04.2014 р. № 19, від 30.04.2014 р. №№ 23, 69, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (т.1 арк.176-250, т.2 арк.21).

У березні та квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" було укладено договори на поставку газу вуглеводного скрапленого від 27.03.2014 р. № 17/14-П, від 19.04.2014 р. № 96/14-П, від 24.04.2014 р. № 123/14-П, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ вуглеводний скраплений марки СПБТ, умови поставки - склад покупця (АЗС).

На виконання умов цих договорів ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" у квітні 2014 року поставило позивачу газ вуглеводний скраплений на загальну суму 207141,32 грн., з яких ПДВ - 34523,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.04.2014 р. №№ 00088, 00091, 00095, податковими накладними від 30.04.2014 р. №№ 122, 126, 129, карткою рахунку 631 за квітень 2014 року - травень 2014 року, актами інвентаризації, звітами АЗС про надходження газу.

Оплата здійснена у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 26.05.2014 р. №№ 507, 508.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає,що відповіднодо ст..9 Закону України» "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи,які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст..9 Закону України» "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції,а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа(форму); дату і місце складання; назву підприємства,від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції,одиницю виміру господарської операції; посади осіб,відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі відповідають вимогам ст..9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджують здійснення господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги твердження податкового органу про відсутність поставок бензину та газу від ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" внаслідок дефектності або відсутності товарно-транспортних накладних, а також відсутності сертифікатів якості на придбані нафтопродукти, оскільки законодавець не пов'язує дефектність або відсутність цих документів з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.

Доводи апелянта щодо оформлення податкових накладних, виписаних ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", з порушенням ст.201.1 ст.201 ПК України, у зв'язку з чим вони не мають юридичної сили, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Актами ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року", ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р." було встановлено незнаходження підприємств за своїми юридичними адресами. Саме із зазначенням в податкових накладних адрес ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", за якими вони не знаходяться, апелянт вважає порушенням порядку оформлення податкових накладних.

В свою чергу, судовими рішеннями, які набрали законної сили, які містяться в матеріалах справи, визнано протиправними дії контролюючих органів щодо проведення зустрічних звірок ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", на підставі яких були складені акти від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 та від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588 та таким чином спростовано підстави, які покладено відповідачем в основу висновку про невідповідність податкових накладних вимогам п.201.1 ст.201 ПК України.

У акті перевірки податковий орган вказував на неправомірне формування витрат та податкового кредиту по правовідносинам позивача з ТОВ "Пафіс", внаслідок того, що податкові декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року та травень 2014 року не визнані податковою звітністю, у зв'язку з чим неможливо підтвердити факт надання послуг за грудень 2013 року та травень 2014 року та приналежність задекларованих витрат по наданню послуг до господарської діяльності підприємства.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що норми податкового законодавства не ставлять в залежність право платника податків на формування витрат та податкового кредиту (за умови належного ним декларування та виконання податкових зобов'язань) від дій його контрагента, в тому числі у разі неподання цим контрагентом чи невизнання поданої ним податкової звітності.

Крім того, прийняття чи неприйняття контролюючим органом податкової декларації жодним чином не впливає на реальність господарських операцій.

Матеріалами справи підтверджено реальність надання ТОВ "Пафіс" в оренду позивачу АЗС у грудні 2013 року, а саме: договорами оренди АЗС від 31.10.2013 р. №№ 3/41, 10/48, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2013 р. №№ ОУ-78, ОУ-84, податковими накладними від 31.12.2013 р. №№ 3112002, 3112005, картками рахунку № 631 за грудень 2013 року - травень 2014 року, платіжними дорученнями.

Під час первірки податковий орган не заперечував щодо наявністі цих документів та не вказував на недоліки стосовно оформлення виписаних ТОВ "Пафіс" податкових накладних.

Що стосється викладених в акті перевірки обставин діяльності ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат по операціях з такими контрагентами, оскількі це не передбачено податковим законодавством.

Відповідно до ст.61 Конституції України,яка передбачає індівідуальну юридичгну відповідальність, ТОВ "Яр-3" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання

Слід також зазначити, що на час здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" мали свідоцтва платників ПДВ, що не заперечується відповідачем, а тому вони мали право виписувати податкові накладні,що було вірно встановлено судом першої іестанції

На момент здійснення господарських операцій з позивачем записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" чи визнання їх установчих документів недійсними, визнання вказаних підприємств банкрутами чи припинення юридичних осіб, відповідачем суду не надано.

Що стосується викладених в акті перевірки висновки ДПІ у м. Херсоні про нікчемність вчинених позивачем правочинів, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки згідно ст.20 ПК України, контролюючому органу не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними,а відповідні судові рішення щодо цих правочинів відсутні.

Крім того, судом першої інстанції правильно зауважено, що реальність здійснення господарських операцій у квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" перевірялася в рамках кримінального провадження за № 0000138. За результатами слідчої перевірки 28.11.2014 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу злочину. При цьому у постанові зазначено, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про нереальність здійснення господарських операцій ТОВ "Яр-3" з ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум", та зроблено висновок про документальне підтвердження операцій з поставки товарів, послуг та обґрунтованість формування ТОВ "Яр-3" податкового кредиту по операціях з постачання товарів, послуг від ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" за період 2014 року.

Отже, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ТОВ "Яр-3 не було допущено порушень податкового законодавства в частині формування податкового кредиту та віднесення до валових витрат під час господарських операцій з ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "ОСОБА_2 Петролеум" , оскількі здійснення цих господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними документами, а доказів проведення позивачем фіктивних господарських операцій з даними контрагентами суду не надано.

Таким чином податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569882,64 грн., з яких за основним платежем на 455906,11 грн., за штрафними санкціями на 113976,53 грн., № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 2713,44 грн., з яких за основним платежем на 2170,75 грн., за штрафними санкціями на 542,69 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду- без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196; 197;п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв