Справа № 804/5151/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2015 р. Справа № 804/5151/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4в.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ" до Дніпропетровської митниці Державної фіксальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості та зобов'язання повернути надмірно сплачений податок
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2014 року № 110100000/2014/200264/1;
- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрніхром» надмірно сплачений податок на додану вартість у загальному розмірі 32 372,66 грн. шляхом зарахування на його поточний рахунок.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття, оскільки графа 33 митної декларації не заповнена. Позивач зазначає про те, що посилання відповідача 1 на розбіжність у датах відвантаження товару та його оплати є безпідставними, оскільки між позивачем та його контрагентом - Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd укладено Додаткову угоду 27.2 від 21.07.2014 року, у відповідності до умов якої позивач повинен був сплатити 20% грошових коштів протягом 30 календарних днів з дати коносамента, а залишок протягом 180 календарних днів від дати імпортної декларації. Також позивач наголошує на тому, що транспортні витрати до пункту перетину митного кордону України сплачено ним у повному обсязі перевізнику - ТОВ «Формаг». Позивачем також до митного оформлення надавався документ із печаткою банку про сплату грошових коштів згідно інвойсу Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd. Позивач вказує на те, що у наданих до митного оформлення документах невірно вказано номер інвойсу Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd., а саме: замість вірного 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року помилково вказано номер 14ХС-UN/03 від 16.09.2014 року, про що митний орган повідомлено листом від 01.12.2014 року. Позивач вказує на те, що немає необхідності та законодавчого обмеження розглядати спочатку вимоги щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, а лише згодом, за результатами розгляду цих вимог, звертатися до суду із вимогами про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми ввізного мита чи ПДВ,
Ухвалою суду від 12.05.2015 року відкрито провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наголосив на тому, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів.
Відповідач 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що оскаржувані рішення прийнято ним на підставі, в межах понова день та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Відповідач наголосив на тому, що має право впевнитися у правильності визначенні декларантом митної вартості товарів та у зв'язку з цим має право витребувати додаткові документи, які визначено у статті 53 МК України. Митним органом під час митного оформлення товару встановлено, що умовами поставки є FOB Шанхай, Китай. У відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту платіж за товар здійснюється у два етапи, а саме: 20% від вартості товару шляхом передплати на момент розміщення замовлення, інші 80% від вартості товару сплачується про пред'явленню копій комерційного інвойсу. До митного оформлення надано документ з печаткою банку без назви, номера та дати, а також суми та інших відомостей, які б свідчили про належність до даної поставки. Позивачем не надано під час митного оформлення товару сертифікат якості та страховий поліс на 110% інвойсної вартості товару. У зовнішньоекономічному договорі сторони встановили умови відвантаження товару, а саме: 30 календарних днів з моменту оплати 20% вартості товару; однак наданий позивачем банківський документ датовано 21.10.2014 року, тоді як відвантаження товару згідно коносаменту відбулося 24.09.2014 року. У висновку експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати іде посилання на інвойс 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року, тоді як до митного оформлення надано інший інвойс 14ХС-UN/03 від 16.09.2014 року. Аналогічна розбіжність виявлена і у сертифікаті про походження товару. Відповідачем 1 виявлено наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. Оскільки надані позивачем митному органу додаткові документи не усунули сумніви митного органу, то останній визначив митну вартість товару за резервним методом. Також відповідач наголосив на тому, що додатки до зовнішньоекономічного контракту не надавалися під час здійснення митного оформлення товару. Одночасно відповідач наголошує на тому, що вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплаченого податку на додану вартість не підлягають задоволенню, оскільки дані платежі повертаються у порядку статті 301 МК України, статті 43 ПК України та статті 45 БК України, а не у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) або у спосіб судового зобов'язання надати висновок про повернення коштів.
Відповідач 2 у судове засідання не з'явився. Через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на позовну заяву, у яких просить суд відмовити у задоволенні позову, тому що вимоги про стягннггя з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплаченого податку на додану вартість не підлягають задоволенню, оскільки дані платежі повертаються у порядку статті 301 МК України, статті 43 ПК України та статті 45 БК України, а не у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) або у спосіб судового зобов'язання надати висновок про повернення коштів.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Позивач 05.12.2014 року звернувся до митного органу з метою здійснення митного оформлення в режимі «Імпорт» товару «Дріт з корозійностійкої (нержавіючої) сталі» виробництва Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd., Китай, що надійшов на адресу позивача на виконання умов контракту від 09.12.2011 року № Р-82, укладеного позивачем з Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd. та специфікації № 27 від 07.07.2014 року.
Згідно умов контракту умови поставки -FOB Шанхай, Китай (Інкотермс 2000).
Позивачем заявлено митну вартість на основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано митному органу наступні документи:
- декларацію митної вартості;
- прямий зовнішньоекономічний контракт від 09.12.2011 року № Р-82;
- специфікацію № 27 від 07.07.2014 року;
- інвойс № 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року;
- пакувальний лист до інвойсу № 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року;
- довідку про транспортні витрати № 2965 від 24.10.2014 роу та рахунок № 1409282 від 25.09.2014 року;
- коносамент від 24.09.2014 року № MRFB14090703A;
- сертифікат походження від 24.09.2014 року CCPIT 141055975/
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем 1 запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
- сертифікат якості виробника;
- виписку з бухгалтерської документації;
- висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв'язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
- у відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту платіж за товар здійснюється у два етапи, а саме: 20% від вартості товару шляхом передплати на момент розміщення замовлення, інші 80% від вартості товару сплачується про пред'явленню копій комерційного інвойсу. До митного оформлення надано документ з печаткою банку без назви, номера та дати, а також суми та інших відомостей, які б свідчили про належність до даної поставки;
- позивачем не надано під час митного оформлення товару сертифікат якості та страховий поліс на 110% інвойсної вартості товару;
- у зовнішньоекономічному договорі сторони встановили умови відвантаження товару, а саме: 30 календарних днів з моменту оплати 20% вартості товару; однак наданий позивачем банківський документ датовано 21.10.2014 року, тоді як відвантаження товару згідно коносаменту відбулося 24.09.2014 року.
- у висновку експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати іде посилання на інвойс 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року, тоді як до митного оформлення надано інший інвойс 14ХС-UN/03 від 16.09.2014 року.
- у сертифікаті про походження товару міститься номер інвойсу 14ХС-UN/03 від 24.09.2014 року тоді як до митного оформлення надано інвойс 14ХС-UN/03 від 16.09.2014 року. Аналогічна розбіжність виявлена і у сертифікаті про походження товару.
- наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Одночасно судом встановлено, що консультації між позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
За вказаних обставин позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів.
Також судом встановлено, що позивач на виконання консультацій з митним органом надав останньому наступні документи: лист від 01.12.2014 року Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd. стосовно помилки у номері інвойсу; прайс-лист та калькуляцію виробника товару від 04.11.2014 року.
Відповідач 1 не взяв до уваги надані позивачем додаткові документи, оскільки митному органу було надано лише відскановану копію інвойсу 14ХС-UN/02 від 16.09.2014 року; дата вказана у прайс-листі та калькуляції виробника товару 04.11.2014 року не кореспондується із датою комерційного інвойсу 16.09.2014 року
Оскільки листування між позивачем та митним органом під час процедури консультацій здійснювалось за допомогою електронної пошти, то відповідач 1 направив декларанту інформацію графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2014 року № 110100000/2014/200264/1, копія якого міститься у матеріалах справи, електронним листом.
За вказаних обставин судом відхиляються доводи позивача про те, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття.
Судом також встановлено, що товар був випущений відповідачем у вільний обіг під гарантії у відповідності до ч.7 ст. 55 МК України.
Позивач звернувся з листом від 20.02.2015 року № 2002-МК до відповідача, до якого додав додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.
Відповідач листом від 24.02.2015 року № 501/10/04-50-25-2 відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості декларантом з урахуванням додаткових документів і залишив чинним рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2014 року № 110100000/2014/200264/1.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).
В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналогічної позиції дотримується на сьогодні і Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, прийнятих вже на підставі норм Митного кодексу України 2012 року.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач 1 виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, помилкові номери інвойсів, не відповідність дат оплати товару та його поставки умовам контракту, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача 1 стосовно того, що до митного оформлення надано документ з печаткою банку без назви, номера та дати, а також суми та інших відомостей, які б свідчили про належність до даної поставки, то суд зазначає наступне.
У матеріалах знаходиться копія документу на підтвердження оплати за отриманий позивачем товар, на якому міститься штамп банку від 21.10.2014 року. Також вказаний документ містить інформацію про платника - позивача та отримувача платежу - Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd.; інформацію про контракт - Р-82 від 09.12.2011 року та специфікацію - № 27 від 07.07.2014 року.
За вказаних обставин даний документ підтверджує факт сплати позивачем вартості товару.
Окрім того, позивач під час розгляду справи надав суду виписку з особового рахунку позивача в банку, а також копію платіжного доручення № 308 від 21.10.2014 року, інформація у яких повністю співпадає з даними вказаними у документі на підтвердження оплати за отриманий позивачем товару, на якому міститься штамп банку від 21.10.2014 року, та який надавався до митного оформлення.
За вказаних обставин судом встановлено, що позивач під час митного оформлення товару надав митному органу належний документ про оплату отриманого товару.
Окрім того, зазначений відповідачем 1 недолік у оформленні документів, не вплинув на визначення митної вартості товару.
Суд також зазначає про те, що не дотримання сторонами контракту умов стосовно строків оплати товару та його поставки (згідно контракту поставка здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту здійснення оплати 20% вартості товару; наданий в якості банківського платіжного документу документ має дату 21.10.2014 року, тоді як відвантаження товару відбулося згідно коносаменту 24.09.2014 року), на думку суду, також не впливає на визнання митної вартості товару, оскільки остання залишилась не змінною.
Щодо доводів відповідач 1 про те, що Позивачем не надано під час митного оформлення товару сертифікат якості та страховий поліс на 110% інвойсної вартості товару, то суд зазначає наступне.
Як встановлено судом під час розгляду справи умови поставки товару - FOB Шанхай, Китай (Інкотермс 2000).
Термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.
За вказаними умовами поставки як у продавця так і у покупця відсутній обов'язок страхувати товар.
Судом на підставі умов контракту, який укладено між позивачем та Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd. встановлено наступне: у п.4.2 контракту містилися умов про те, що Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd. зобов'язується надати позивачу, зокрема, страховий поліс на користь позивача на 110% інвойсної вартості товару.
Позивач під час розгляду справи повідомив суд про те, що страховий поліс ані позивачем, ані Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd не оформлювався, а тому надати його не є можливим.
За вказаних обставин відповідач 1 безпідставно вимагав від позивача страховий поліс.
Також відсутність сертифікату якості товару не є недоліком, що вплинув на визначення митної вартості товару.
Недоліки у оформленні інвойсу та сертифіката про походження товару, а саме: помилка у його номері інвойсу та його даті в вказаних документах, не вплинув на визначення митної вартості товару.
Окрім того, судом встановлено, що вказаний недолік був усунутий листом Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd від 01.12.2014 року та від 14.01.2015 року, копії яких міститься у матеріалах справи.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Також судом встановлено, що позивачем надано митному органу документи стосовно оплати витрат на транспортування товару, що підтверджується копіями платіжних доручень позивача, що містяться у матеріалах справи, а також листом ФОП ОСОБА_5 від 16.02.2015 року, довідкою про транспортні витрати ТОВ «Формаг».
У матеріалах справи також міститься висновок експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати України № ГО-5492 від 04.12.2014 року, яким підтверджено факт того, що ринкова вартість товару отриманого позивачем відповідає ціні, яку заплатив позивач, та яка вказана у інвойсі Danyang Xiechang Metal Alloy Co.Ltd.
У зв'язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивачем стосовно митної вартості товарів є об'єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2014 року № 110100000/2014/200264/1.
Щодо заявленої позовної вимоги - стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрніхром» надмірно сплачений податок на додану вартість у загальному розмірі 32 372,66 грн. шляхом зарахування на його поточний рахунок, то суд зазначає наступне.
У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 25.11.2014 року по справі № 21-207а14, у разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з'ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб'єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.
Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК, статті 43 ПК і статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.
Таким чином, дана позовна вимога заявлена передчасно, а тому не підлягає задоволенню.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2014 року № 110100000/2014/200264/1.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрніхром» з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 182,70 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 19.06.2015року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_6