Справа № 802/1153/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2015 р. Справа № 802/1153/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Укрпалетсистем"

до: головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про: визнання протиправним та скасування наказу №111 від 30.03.2015 року

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося приватне підприємство "Укрпалетсистем" із позовом до головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу №111 від 30.03.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.03.2015р. начальником Головного управління ДФС у Київській області винесений наказ про проведення фактичних перевірок №111. На думку позивача, зазначений наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не містить найменування та реквізів суб'єкта перевірки, що не дає можливості ідентифікувати останнього.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Додатково зазначив, що працівники відповідача, на його думку, не мали права перевіряти позивача на підставі оскаржуваного наказу, так як останній оформлений із порушенням чинного законодавства та ст. 81 ПК України, у зв'язку із чим перевіряючих до перевірки допущено не було.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

При перевірці правильності проведення фактичної перевірки позивача та підстави її проведення, суд зазначає, що відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Судом встановлено, що 20.02.2015 року працівниками відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Київській області, керуючись п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80, ст.81 Податкового кодексу України, на підставі направлень від 16.04.2015 №№ 2041 та 2042, наказу від 30.03.2015 №111, в межах компетенції органів ДФС, було здійснено виїзд за адресою: с. Калинівка, вул. Київська, 120-6 з метою проведення фактичної перевірки АГЗП, що знаходиться за цією адресою та зазначена в зверненні журналіста Всеукраїнської правозахисної газети ОСОБА_3 від 02.03.2015 №210, яке надійшло до виконання відділу службовою запискою УВБ ГУ ДФС у Київській області від. 25.03.2015 року №8/10-36-08-01 та листом ДФС України від 27.03.2015 №10843/7/99-99-07-06-17.

Відповідно до п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пункт 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України передбачає, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, оскільки п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України зокрема визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, то суд приходить до висновку, що відповідачем призначено проведення перевірки за наявності обставин, що передбачені ст. 80 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що листом Державної податкової адміністрації України від 28.01.2011 № 2337/7/23-7017/125 визначено окремі питання проведення фактичних перевірок.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80.

Представник позивача мотивуючи протиправність оскаржуваного наказу в судовому засіданні вказав, що Наказ Головного управління ДФС у Київській області №111 від 30.03.2015р. не дає можливості ідентифікувати суб'єкта перевірки, а саме відсутні найменування та реквізити останнього.

Разом з тим, суд критично оцінює такі пояснення представника позивача з огляду на те, що перевірка проводилася за зверненням журналіста Всеукраїнської правозахисної газети ОСОБА_3 від 02.03.2015 №210, яке надійшло до виконання відділу службовою запискою УВБ ГУ ДФС у Київській області від. 25.03.2015 року №8/10-36-08-0 в якому зазначене лише місце знаходження суб'єкта перевірки.

Крім того, у п. 39 додатку 1 до Наказу №111 від 30.03.2015р. вказано суб'єкта господарювання АГЗП та його адресу: вул. Київська, 120-б, с. Калинівка.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач просить скасувати Наказ Головного управління ДФС у Київській області №111 від 30.03.2015 року з формальних причин, що є неприпустимим.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні позивач не навів аргументів та доказів, які б стали підставою для задоволення позову. В свою чергу, вимоги щодо свого обов'язку довести правомірність прийнятого рішення відповідачем виконано.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати пов'язані з розглядом справи, згідно положень статті 94 КАС України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом згідно.

Суддя:

Секретар: