Справа № 161/456/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 876/6355/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцької міської ради в якому просила з урахуванням уточнень (а.с.51) визнати нечинним та скасувати рішення відповідача від 11 березня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнати нечинним та скасувати рішення Луцької міської ради №29/52 від 25.07.2012 року «Про відмову у поновленні договору оренди землі підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30» та зобов'язати раду розглянути на пленарному засіданні чергової сесії заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30 в місті Луцьку.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано нечинним та скасовано рішення Луцької міської ради №29/52 від 25.07.2012 року «Про відмову у поновленні договору оренди землі підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30», та зобов'язано відповідача розглянути на пленарному засіданні чергової сесії заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30 в місті Луцьку.

Не погодившись з таким рішенням суд першої інстанції Луцька міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності, що передбачено ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України. Підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції, органу який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів .

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 80, 83 ЗК України органи місцевого самоврядування є суб'єктами права власності на землі територіальних громад, що належать до комунальної власності.

Луцький міськрайонний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не повинен був втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Положення стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень також відображені у ОСОБА_2 Європи № 11(80)2 від 11.03.1980 р. на 316 нараді заступників Міністрів, в яких під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оспорюване рішення Луцької міської ради прийнято у чіткій відповідності до вимог п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 42, 80,83 ЗК України, якими встановлено чітке коло суб'єктів, котрим можливо надати у користування земельну ділянку, що є прибудинковою територією багатоквартирного будинку.

Будівництво і обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво), що здійснюється ОСОБА_1 на просп. Соборності, 30 охоплює прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків по просп. Соборності 30 в м. Луцьку.

Згідно ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки багатоквартирних будинків, належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія державної або комунальної власності перебувають у постійному користуванні відповідних підприємств, установ і організації. Частина 2 ст. 42 ЗК України встановлює, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанню співвласників.

Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку по просп. Соборності, 30 загальною площею 3000 кв.м. закріплена за даним житловим будинком на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 561-1 від 21.08.2008 р. та обслуговується товариством «М.Ж.К.» ЛТД. Згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.12.2006 року № 695-1 виконавцем послуг з управління і утримання будинку № 30 по просп. Соборності в м. Луцьку та прибудинкової території є підприємства та організації, що надають послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема товариство «М.Ж.К». Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 31.05.2010 р. № 346-1 закріплено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами, зокрема, щодо прибудинкової території по просп. Соборності, 30 «М.Ж.К.». Дані рішення є чинними і обов'язковими для виконання. Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.12.2006 року № 695-1, № 561-1 від 21.08.2008 р., № 346-1 від 31.05.2010 р. підтверджують, що прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку № 30 по просп. Соборності обслуговується та закріплена за житлово- експлуатаційним підприємством.

За адресою просп. Соборності, 28 в м. Луцьку зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборний». Земельна ділянка, що складає прибудинкову територію багатоквартирного житлового будинку по просп. Соборності, 28 належить ОСББ «Соборний».

Таким чином, прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються у користування відповідними органами місцевого самоврядування об'єднанням власників будинків для обслуговування існуючого жилого будинку та відповідним житлово-експлуатаційним конторам, які здійснюють управління багатоквартирними будинками. Прибудинкова територія встановлюється для будинків і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо).

Крім того апелянт зазначає, що роботи з підвищення рівня благоустрою прибудинкових територій, встановлення різного виду споруд та спорудження, зокрема, в м. Луцьку по просп. Соборності, 30 спортивно-оздоровчого комплексу (підземного будівництва), повинно виконуватися за рішенням загальних зборів чи конференцією членів, визначеним Статутом об'єднання власників будинків з дозволу відповідних органів місцевого самоврядування на підставі проектної документації, розробленої та затвердженої у встановленому порядку. Згідно ч. 5 ст. 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що власники приміщень розташованих в межах одного житлового комплексу, які не є членами об'єднання можуть укладати з об'єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що відносини власника приміщень і управителя регулюються укладенням договору. Відповідного договору з житлово-експлуатаційною конторою ОСОБА_1 не укладено та відсутня угода про співпрацю з ОСББ «Соборний» на здійснення підземного будівництва на прибудинкових територіях багатоквартирних житлових будинків № 28, 30 по просп. Соборності.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 23.12.2011 року зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на об'єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом спортивно-оздоровчий комплекс (підземне будівництво). Дане незавершене будівництво, згідно генплану об'єкта (міститься в матеріалах справи) є вбудованим під фундаментами будинків № 28, 30 по просп. Соборності, чинним земельним законодавством не передбачено надання земельної ділянки в оренду чи користування власнику частини будинку.

Стаття 42 ЗК України чітко встановила коло осіб, яким надається у користування чи у власність прибудинкова територія багатоквартирного будинку. Суд при винесенні постанови застосував не той закон, що підлягав до застосування, зокрема, ст.120 ЗК України та не звернув належної уваги на вимоги ст. 42 ЗК України, Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Окрім того, зазначає, що Луцька міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення враховувала інтереси територіальної громади м. Луцька. Також на адресу Луцької міської ради надходили численні скарги проживаючих громадян у будинках 28, 30, 30а по просп. Соборності в м. Луцьку щодо незгоди із будівництвом вище згадуваного спортивно-оздоровчого комплексу у зв'язку порушенням забудовником державних будівельних норм і правил та здійснення забудови без дозволу об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку № 28 по просп. Соборності та житлово-експлуатаційної контори «М.Ж.К».

Враховуючи вище наведені підстави, вважає, що відсутні правові підстави для скасування рішень Луцької міської ради № 29/52 від 25.07.2012 р.

Окрім того, судом допущено порушення норм процесуального права. Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про залучення мешканців будинку по просп. Соборності, 28.

На підставі вище викладеного просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2013 р. і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2006 року рішенням Луцької міської ради №5/58 «Про погодження місця розташування спортивно-оздоровчого (підземне будівництво) підприємця ОСОБА_1 на пр. Соборності, 30» погоджено місце розташування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на земельній ділянці загальною площею 0,07 га на пр. Соборності, 30 за рахунок земель міста не наданих у власність чи користування. 27.09.2006 року Луцька міська рада рішенням № 6/35 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30» затвердила підприємцю ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30», загальною площею 0,0642 га. 19.01.2007 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки на пр. Соборності, 30 в м. Луцьку Волинської області, яким передбачено, що у випадку належного виконання обов'язків відповідно до умов договору, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар має право на його поновлення. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 23.12.2011 року ОСОБА_1 являється власником об'єкту незавершеного будівництва, незавершеного будівництвом спортивно-оздоровчий комплекс (підземне будівництво), який знаходиться за адресою: пр. Соборності, 30 в м.Луцьку Волинської області. 26.12.2011 року позивач звернулася до Луцької міської ради із заявою щодо поновлення вищевказаного договору оренди землі, проте, 25.07.2012 року рішенням Луцької міської ради №29/52 «Про відмову в поновленні договору оренди землі підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30» ОСОБА_1 відмовлено у поновленні згаданого вище договору оренди землі.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, та законами України. Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Згідно ст.ст. 12,122, 124 Земельного кодексу України розпорядження землями комунальної власності, у тому числі надання їх в користування, оренду належить до повноважень та здійснюються до вимог цього кодексу на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування згідно з його повноваженнями. Згідно п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

З огляду на це суд першої інстанції правильно вважав, що до виключної компетенції Луцької міської ради належить вирішення питання щодо надання земельної ділянки в користування шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні ради.

Крім того, суд вірно врахував, що згідно ч.2 ст. 120 Земельного Кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч. 6 ст. 120 Земельного Кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно ст. 141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції правильно вважав, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує право позивача на переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30 в м. Луцьку Волинської області, що передбачено п.8 договору оренди. Крім того, зазначене рішення прийнято всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки в ньому не наведено мотивованих підстав для відмови суб'єкту господарювання у здійсненні ним своєї діяльності, не наведено і не зазначено причин для відмови у продовженні договору оренди.

З наведених вище підстав, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку, що оскаржуване рішення Луцької міської ради №29/52 від 25.07.2012 року «Про відмову у поновленні договору оренди землі підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30» слід скасувати.

Крім того судом правильно враховано, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. За таких обставин, суд правильно вирішив зобов'язати Луцьку міську раду розглянути на пленарному засіданні чергової сесії заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (підземне будівництво) на пр. Соборності, 30 в місті Луцьку.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької міської ради - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2013 року по справі № 161/456/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_3