Справа № 2а-13513/11/0170/21
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2015 р. м. Київ К/9991/45652/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівГолубєвої Г.К.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 22 грудня 2011 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року

у справі №2а-13513/11/0170/4

за позовом Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим

до Комунального підприємства «Керченське спеціалізоване підприємство «Міськсвітло»

про стягнення з рахунків у банках, обслуговуючих платника податку, податкового боргу у розмірі 140 638,10 грн.,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у м. Керчі АР Крим (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Керченське спеціалізоване підприємство «Міськсвітло» (далі - Відповідач) про стягнення з рахунків у банках, обслуговуючих платника податку, податкового боргу у розмірі 140 638,10 грн.

Окружний адміністративний суд АР Крим постановою від 22 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

На час звернення податкового органу до суду з даним позовом за відповідачем рахувався податковий борг у розмірі 140 638,10 грн., який складається з:

- грошових зобов'язань, самостійно визначених платником у податковій звітності з податку на додану вартість за період з травня по серпень 2011 року та збільшених за результатами камеральних перевірок своєчасності сплати податку на додану вартість позивача за податковими повідомленнями-рішеннями від 30 серпня 2011 року №, №, №, №, №, від 31 серпня 2011 року №, від 13 вересня 2011 року № у розмірі 125 893,00 грн.;

- штрафних санкцій у розмірі 12 509,00 грн.;

- пені у розмірі 2 236,10 грн.

У зв'язку з несплатою у встановлені законодавством строки боргу у розмірі 140 638,10 грн. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення його в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що право на стягнення суми грошового зобов'язання у позивача виникає лише після надсилання податкової вимоги, однак, позивачем не надано доказів надсилання відповідачу податкової вимоги на суму боргу у порядку, встановленому статтею 59 Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції з таким висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

У відповідності до вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до моменту набрання цим Кодексом законної сили в порядку пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (у тому числі й до набрання чинності Податковим кодексом України), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу податковим органом надсилалися перша та друга податкові вимоги від 06 квітня 2010 року №1/112 та від 07 травня 2010 року №2/138 відповідно, які отримані відповідачем. З моменту виникнення податкового боргу та направлення першої та другої податкових вимог відповідач податковий борг у повному обсязі не погашав.

Враховуючи вручення платнику податків податкових вимог у відповідності до норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та безперервності податкового боргу відповідача з моменту його виникнення, у зв'язку з чим направлення відповідачу нової податкової вимоги у відповідності до положень Податкового кодексу України не вимагається, а також враховуючи, що відповідачем не надано доказів щодо самостійного погашення наявного податкового боргу у розмірі 140 638,10 грн., вимоги податкового органу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України встановивши наявність обставин, що зумовлюють необхідність застосування нормативного припису статті 229 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим Державної податкової служби задовольнити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 22 грудня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року у справі №2а-13513/11/0170/4 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з рахунків Комунального підприємства «Керченське спеціалізоване підприємство «Міськсвітло» на користь Державного бюджету України заборгованість у розмірі 140 638,10 грн.

3. Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Голубєва Г.К.
Пилипчук Н.Г.