Справа № 826/6306/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року № 826/6306/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" Куреного О. В.
про зобов'язати вчинити дії
Обставини справи:

Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві звернулось до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. з вимогами про зобов'язання включити УПФУ у м. Білій Церкві до реєстру вимог кредиторів із кредиторськими вимогами в розмірі 4 572,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у включенні вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зазначаючи, що Уповноважена особа діяла відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою для відмови у включенні позивача до реєстру кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» є та обставина, що кредитором в даному випадку може виступати лише платник визначених позивачем коштів, які віднесені УПФ до безспірних грошових вимог, оскільки саме грошові кошти фізичної особи з технічних причин не було своєчасно перераховано банком.

В судовому засіданні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На обліку Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві перебуває фізична особа - підприємець ОСОБА_2.

У зв'язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 4 572,42 грн.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 13.03.2014 було закінчено відповідне виконавче провадження у зв'язку із повною фактичною сплатою єдиного внеску в розмірі 4 572,42 грн. ОСОБА_2

Такий висновок державним виконавцем було зроблено на підставі наданої ОСОБА_2 копії квитанції, згідно якої кошти було прийнято для перерахування Білоцерківським MB AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» 20.02.2014 року.

З огляду на те, що кошти від ОСОБА_2 в розмірі 4 572,42 грн. на рахунок УПФУ у м. Білій Церкві фактично не надійшли, УПФ звернулось до відповідача з запитом від 08 квітня 2014 року №6195/02 щодо підтвердження прийняття грошової суми у розмірі 4 572,42 грн. для перерахування на рахунок Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві, а також щодо місця перебування вказаної суми (у разі підтвердження прийняття).

Листом від 07 травня 2014 року № 5445/005-04 відповідач повідомив позивача, що постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року № 9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» () з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

03 вересня 2014 року УПФ звернулось повторно до відповідача з листом №14628/02 щодо підтвердження прийняття грошової суми у розмірі 4 572,42 грн. для перерахування на рахунок Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві.

Листом від 13 жовтня 2014 року № 10388/010-04 відповідач повідомив позивача, що 20.02.2014 року Білоцерківським міським відділенням АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було прийнято від ФОП ОСОБА_2 ( код НОМЕР_1) платіж у сумі 4 572,42 грн. для перерахування на рахунок Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві (код за ), відкритий у ГУ ДКСУ у Київській області. У зв'язку з технічними проблемами АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не мав змоги перерахувати вказану суму отримувачу своєчасно. При цьому відповідач повідомив, що у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з 03.03.2014 року по 02.06.2014 року (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 року №9) кошти платника залишились на балансовому рахунку №2902 «кредиторська заборгованість за прийняті платежі населення БМВ Київської області». Також, відповідачем звернуто увагу суду на те, що відповідно до Постанови Національного банку України №339 від 10 червня 2014 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" та рішення ФГВФО №45 від 11 червня 2014 року "Про початок процедури ліквідації та призначення уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" з 11 червня 2014 року розпочато процедуру ліквідації банку.

В подальшому, листом від 07.11.2014 року №10943/010-04 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та для перерахування коштів в сумі 4 572,42 грн., оскільки в рамках частини 5 статті 45 Закону кредитори мали право звернутися із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування про свої вимоги до Банку у термін з 14 червня 2014 року по 14 липня 2014 року (включно).

Також, відповідач зазначив, що кредитором AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» являється ФОП ОСОБА_2, який мав право звернутися із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування про свої вимоги до Банку з 14 червня 2014 року по 14 липня 2014 року (включно). Проте, заява до уповноваженої особи Фонду гарантування про вимоги до Банку від імені ФОП ОСОБА_2 в законодавчо встановлені строки не надходила, у зв'язку з чим AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» не мав правових підстав включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів кошти в сумі 4 572, 42 грн.

Позивач не погоджується із такою позицією Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", у зв'язку із чим просить суд зобов'язати відповідача включити УПФУ у м. Білій Церкві до реєстру вимог кредиторів із кредиторськими вимогами в розмірі 4 572,42 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено положеннями Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент здійснення спірних платежів).

Відповідно до частини 10 статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду - день списання банком або Державним казначейством України суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальністю суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системи визначено Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року №2346-III (далі - Закон №2346).

Так, статтею 8 цього Закону встановлені строки проведення переказу.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів (пункт 8.1).

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (пункт 8.2).

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3).

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів (пункт 8.4).

Строки проведення переказу за допомогою платіжних інструментів, крім встановлених пунктами 8.1 - 8.4 цієї статті, визначаються правилами платіжної системи та договорами, що укладаються між учасниками та користувачами платіжної системи. Строк виконання міжбанківського переказу, що здійснюється на підставі клірингових вимог, не може перевищувати строк, установлений пунктом 8.4 цієї статті (пункт 8.5).

Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон №2121) клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно положень пункту 22.1 статті 22 Закону №2346 ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач або, при договірному списанні, отримувач (пункт 22.2). Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв'язку. Стягувач має право подавати розрахункові документи, що ініціюють переказ з рахунка банку-резидента, відкритого в Національному банку України, безпосередньо до Національного банку України (пункт 22.3).

Згідно пункту 22.8 статті 22 Закону №2346 розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Водночас пунктом 22.4 статті 22 даного Закону встановлено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1.32 статті 1 Закону №2346 платником є особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів, при цьому кошти, які надходять на особовий рахунок визнаються власністю клієнта банку, а не банківської установи зокрема.

Відтак, неперерахування банком грошових коштів згідно доручення клієнта є порушенням прав клієнта цього банку як власника грошових коштів, переказ яких відповідно ним ініційовано, а не їх отримувача. При цьому, як встановлено положеннями пункту 32.1 статті 32 Закону №2346, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Як підтверджується матеріалами справи, постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року № 9 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БРОКБЫЗНЕСБАНК" () з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45 "Про початок ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію" з 11 червня 2014 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Закон №4452).

Згідно частини 1 статті 36 наведеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону №4452 початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом (ч. 5 ст. 36 Закону).

Відповідно до частини 6 статті 36 Закону №4452 обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його операційної діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Зобов'язання банку, передбачені пунктами 2 і 3 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику.

Частиною 7 статті 36 наведеного Закону встановлено, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Згідно частини 5 статті 45 цього Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону №4452 уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається (ч. 2 ст. 46 Закону).

Враховуючи вищезазначене, суд звертає увагу, що обмеження, встановлені статтею 36 та статтею 46 Закону №4452, виникли поза межами строку, встановленого статтею 8 Закону №2346 та ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" був зобов'язаний перерахувати кошти, які надійшли до нього, зокрема: 20.02.2014 року, платник ФОП ОСОБА_2 ( код НОМЕР_1), платіж у сумі 4 572,42 грн. для перерахування на рахунок Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві (код за ), відкритий у ГУ ДКСУ у Київській області.

Окрім цього, статтею 2 Закону №2121 визначено, що кредитором банку може бути юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ініціаторами переказів коштів є клієнти банку-фізична особа: ОСОБА_2, то останній в даному випадку і є кредитором ПАТ "Брокбізнесбанк".

У свою чергу, зазначені обставини свідчать про помилковість доводів позивача щодо наявності у нього підстав бути визнаним кредитором даної банківської установи та включеним до реєстру акцептованих вимог кредиторів з грошовою вимогою в сумі 4 572,42грн.

Також, суд звертає увагу позивача, що заява до Уповноваженої особи Фонду гарантування про вимоги до Банку від імені ФОП ОСОБА_2 в законодавчо встановлені строки не надходила, у зв'язку з чим AT "БРОКБІЗНЕСБАНК" не мав правових підстав включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів кошти в сумі 4 572, 42 грн.

Суд вважає за доцільне зауважити, що Пенсійний фонд України, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 6 Положення Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право порушувати у встановленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (п.10); звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати страхових внесків.

У сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, у відповідності до пункту 10 статті 106 Закону №1058, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до банків фінансові санкції, визначені цим пунктом.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві .

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда