Справа № 812/444/15
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/444/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Кисельової Є.О.

при секретарі: Жданової Г. Є.

за участю сторін:

представника позивача: не прибув,

відповідач: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Сєвєродонецького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення у розмірі 1998,33 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Сєвєродонецького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення у розмірі 1998,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що до Луганського міського центру зайнятості 24.07.2012 звернувся громадянин ОСОБА_1 за сприянням у працевлаштуванні.

31.07.2012 у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, йому було надано статус безробітного. Допомога по безробіттю виплачена за період з 29.10.2012 по 26.07.2013 у розмірі 6 648,33 грн.

11.01.2014 відбулося засідання комісії по розслідуванню страхових випадків Луганського міського центру зайнятості та встановлено, що ОСОБА_1 виконував роботи згідно цивільно-правових договорів на ВКПП «МАГ» у періоди: з 03.12.2012 по 28.02.2013 згідно цивільно-правового договору від 03.12.2012; з 01.03.2013 по 30.04.2013 згідно цивільно-правового договору від 01.03.2013; з 07.05.2013 по 30.08.2013 згідно цивільно-правового договору від 07.05.2013 під час перебування його на обліку як безробітного.

Таким чином, позивач зазначив, що було встановлено порушення громадянина ОСОБА_1 вимог Закону України «Про зайнятість населення», тобто станом з 03.12.2012, в період перебування на обліку з безробіття та отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття, був зайнятою особою. Отже, не мав права на виплату допомоги по безробіттю і повинен був повідомити про обставини, що впливають на надання соціальних послуг.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи його відсутність.

Відповідач у судове засідання не прибув, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних доказів, які містять достатньо даних про права та обов'язки сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з огляду на таке.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення», яким визначені правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» у цьому Законі, серед іншого, терміни вживаються в такому значенні: 2) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; 7) зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно; 14) повна зайнятість - зайнятість працівника за нормою робочого часу, передбаченою згідно із законодавством, колективним або трудовим договором.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: 1) здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», управління майном; 3) ведуть облік осіб, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, та наданих їм послуг; 5) організовують професійне навчання зареєстрованих безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці; 18) проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників; 21) забезпечують надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно доЗакону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (тут і надалі посилання на нормиЗакону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління на випадок безробіття, провадження збору на акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування мають право перевіряти обґрунтування видачі довідок про середню заробітну плату, достовірність зазначених у них відомостей шляхом звіряння даних, зазначених у довідках, з відомостями про нараховану заробітну плату на підприємствах, в установах чи організаціях або з базою даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного фонду та базою даних ДПА (пункт 26 Порядку обчислення заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266).

Пунктом 6.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136 (далі - Порядок № 307), визначено, що допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), був зареєстрований в Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості як незайнята особа та отримав статус безробітного 31 липня 2012 року. У статусі безробітного останній перебував на обліку в Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості з 31 липня 2012 року по 15 серпня 2013 року, про що свідчать заява про надання статусу безробітного від 31.07.2012 та заява про зняття з обліку (арк. справи 10, 11).

Згідно положень статті 36 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 5.5 Порядку № 307, визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Пунктом 6.14 Порядку № 307, передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пункту 16 частини першої статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та частини третьої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248 (надалі - Порядок № 60/62).

У відповідності із пунктом 5 Порядку № 60/62 перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили.

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа згідно пункту 6 Порядку № 60/62 знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом.

Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти (пункт 7 Порядку № 60/62).

Пунктом 8 Порядку № 60/62 регламентовано, що у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів у відповідності із пунктом 9 Порядку № 60/62 може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» Кабінет Міністрів України постановою від 20 березня 2013 року № 198 затвердив Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, територіальним органом Державної служби зайнятості (далі - територіальний орган) з метою отримання ними соціальних послуг (пункт 1).

Згідно підпункту 2 пункту 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи.

Судом встановлено, що в ході розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якого складено акт від 11 січня 2014 року за № 7, виявлено, що в період перебування на обліку у центрі зайнятості (з 31.07.2012 по 15.08.2013 року), допомогу по безробіттю призначено ОСОБА_1 31.07.2012, останній у період з 03.12.2012 по 28.02.2013; з 01.03.2013 по 30.04.2013; з 07.05.2013 по 30.08.2013 виконував роботи згідно цивільно-правових договорів на ВКПП «МАГ» (а. с. 15-16, 18-19, 20-21).

Тобто, з огляду на вимоги Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» у періоді з 03.12.2012 по 30.04.2013; з 07.05.2013 по 30.08.201302 ОСОБА_1 відносився до зайнятого населення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1, не повідомив позивача, що він у період з 03.12.2012 по 28.02.2013; з 01.03.2013 по 30.04.2013; з 07.05.2013 по 30.08.2013 виконував роботи згідно цивільно-правових договорів на ВКПП «МАГ» та отримував винагороду, внаслідок чого в період з з 03.12.2012 30.04.2013 та з 07.05.2013 по 15.08.2013 незаконно отримав допомогу по безробіттю у розмірі 6 648,33 грн., оскільки відносився до зайнятого населення. Вказані обставини підтверджуються актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 11 січня 2014 року № 7 та наказом Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 13 січня 2014 року № 6 про утримання зайво отриманного безробітним матеріального забезпечення ОСОБА_1 М.(арк. справи 23-24, 27).

Відповідач наказ Сєверодонецького міського центру зайнятості від 13 січня 2014 року № 6 про утримання зайво отриманого безробітним матеріального забезпечення не оскаржував. Після отримання повідомлення позивача від 14.01.2014 року № 13106-125, ОСОБА_1 23.01.2014 подав заяву, якою просив центр зайнятості надати розстрочку боргу в розмірі 6 648,33 грн. на 6 місяців по 1100 грн. щомісячно (а. с. 29). 14.03.2014 подав ще заяву, якою просив зменшити щомісячну плату на залишок боргу 4 498,33 грн. по 500 грн. щомісяця (а. с. 30). 30.01.2015 подав заяву, якою просив розстрочку по залишку боргу 2 498,33 грн. за таким порядком:лютий-1000 грн., березень-500 грн., квітень-500 грн., травень-498,33 грн. (а. с. 31).

На виконання вищезазначених заяв, на рахунок центру зайнятості надійшли кошти від відповідача 1 сумі 4 650,00 грн.

Таким чином, на день розгляду справи залишок заборгованості у сумі 1 998,33 відповідачем у добровільному порядку не сплачено.

Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач з огляду на вимоги Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» у період з 03.12.2012 30.04.2013 та з 07.05.2013 по 15.08.2013 включно відносився до зайнятого населення, у зв'язку з чим незаконно отримав матеріальну допомогу по безробіттю та на день розгляду справи не повернув борг у сумі 1 998,33 грн., не оскаржив наказу Сєверодонецького міського центру зайнятості про утримання зайво отриманого безробітним матеріального забезпечення в установленому законом порядку та протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення позивача, на день розгляду справи добровільно залишок заборгованості не повернув та адміністративний позов визнає в повному обсязі, позовні вимоги Сєверодонецького міського центру зайнятості про стягнення виплаченого забезпечення у розмірі 1998,33 грн, суд визнає обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94 КАС України, а також те, що позивач відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір»від сплати судового збору звільнений, судові витрати у цій справі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Сєвєродонецького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення у розмірі 1998,33 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: 93400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Сєверодонецького міського центру зайнятості (місцезнаходження: 93412, Луганська область, м. Сєверодонецьк, вул. Гагаріна, буд. 116, р/р 0080, одержувач: УДКСУ у м. Сєверодонецьку, код 37944909, банк: УДКСУ у Луганській області, МФО 804013) незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 1 998,33 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто вісім гривень 33 копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 17 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_2