Справа № 825/1193/15-а
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року Чернігів Справа № 825/1193/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ул'яничеві М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів Бисикало Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області, в якому просить суд: визнати бездіяльність відповідачів щодо невидачі наказу про звільнення позивача з роботи з 15.02.2015 з підстав, передбачених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, тобто зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також невидачі трудової книжки при звільненні, невиплати вихідної допомоги та не видачі позивачу на руки копії наказу про звільнення неправомірними; зобов'язати відповідачів видати наказ про звільнення позивача з роботи з 15.02.2015 з підстав, передбачених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, тобто зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також видати позивачу трудову книжку із записом про звільнення позивача з посиланням на пункт 1 статті 40 КЗпП України та копію наказу про звільнення позивача; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць; зобов'язати відповідачів подати у місячний строк до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення; стягнути з відповідачів на користь позивача вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати та середню заробітну плату за весь час затримки, а саме з 15.02.2015 та по день фактичного розрахунку в розмірі 5000,00 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.12.2014 Козелецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Чернігівській області було письмово повідомлено про майбутнє вивільнення через два місяці за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, одночасно з попередженням про вивільнення іншої роботи запропоновано не було. Позивач зазначає, що 07.02.2015 звернувся до відповідача з заявою про звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, проте станом на сьогоднішній день він не звільнений за цією статтею, не видано копію наказу про звільнення та трудової книжки, не проведений розрахунок, чим порушено його законні права.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі та пояснив, що Козелецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Чернігівській області не мала законних підстав для звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, оскільки скорочення чисельності або штату працівників не відбулося. Стверджує, що аналогічна структурна одиниця (координаційно-моніторинговий сектор) була передбачена в штатному розписі Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та 16.02.2015 позивачу була запропонована посада в новоствореній установі, але від підписання пропозиції позивач відмовився. В зв'язку з відсутністю позивача без поважних причин на роботі з 14.02.2015 по 19.03.2015 його було звільнено з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у Козелецькій об'єднаній державній податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на посаді головного державного інспектора координаційно-моніторингового сектору.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» Козелецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Чернігівській області було видано наказ від 11.12.2014 № 1, яким розпочато процедуру реорганізації Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області шляхом приєднання до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (а.с. 35-36).

15.12.2014 позивача було попереджено про наступне вивільнення через два місяці з дати попередження за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, а 16.02.2015 позивачу були запропоновані вакантні посади в Козелецькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області головного державного інспектора сектору координаційно-моніторингового сектору та головного державного інспектора відділу оподаткування юридичних осіб (за строковим договором), про що свідчить копія наказу від 15.12.2014 № 3 та додаток 1 до нього, копія пропозиції, копія акту від 16.02.2015 № 100/04 про відмову від підписання пропозиції (а.с. 37-39, 47, 94).

Крім того, позивач надіслав на адресу Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області заяву від 07.02.2015, в якій, зокрема, просив звільнити його з 15.02.2015 відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 15).

На дану заяву відповідачем надано відповідь, про що свідчить лист від 16.02.2015 № 62/Т/04-013 (а.с. 45), відповідно до якого позивача повідомлено про неможливість звільнення згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, оскільки скорочення чисельності або штату працівників не передбачається, та про необхідність з'явитися на роботу.

В подальшому, в зв'язку з відсутністю позивача на робочому місці в період з 14.02.2015 по 19.03.2015 Козелецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Чернігівській області прийнято наказ № 2-о від 19.03.2015 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України та проведено повний розрахунок з позивачем (а.с. 104, 106, 107).

Питання щодо законності наказу № 2-о від 19.03.2015 при розгляді даної справи не вирішується, оскільки він не є предметом розгляду.

У відповідності до вимог частини третьої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Так, пунктом 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З аналізу наведених правових норм слідує, що вирішення питання про розірвання трудового договору за наявності встановленої законом підстави (пункт 1 статті 40 КЗпП України) є правом власника, навіть після того, як він попередив про наступне вивільнення працівників персонально за два місяці.

Встановлена законодавством можливість державної установи (організації) звільнення працівників у разі реорганізації допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки роботодавцю.

Як вбачається з копії штатного розпису на 2014 рік Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області та переліку змін № 1 до нього, копії штатного розпису на 2015 рік Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (а.с. 42-44) скорочення чисельності або штату працівників чи зміни у їх складі за посадою, на якій перебував позивач, не відбулося.

Таким чином, в зв'язку з відсутністю скорочення чисельності або штату працівників, у відповідача були відсутні підстави, з якими закон пов'язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору з позивачем за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Слід зазначити, що позивач мав можливість скористатися своїм правом та звільнитися з інших підстав, а саме за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), за угодою сторін (стаття 36 КЗпП України) тощо.

Також, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, що позивачу направлявся наказ про звільнення № 2-о від 19.03.2015 та лист від 19.03.2015 № 94/Т/04-013 з проханням з'явитися до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області для отримання трудової книжки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідачів щодо невидачі наказу про звільнення позивача з роботи з 15.02.2015 з підстав, передбачених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, невидачі трудової книжки при звільненні, не видачі позивачу копії наказу про звільнення; зобов'язання відповідачів видати наказ про звільнення позивача з роботи з 15.02.2015 з підстав, передбачених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, видати трудову книжку з записом про звільнення позивача з посиланням на пункт 1 статті 40 КЗпП України та копію наказу про звільнення позивача, необхідно відмовити.

Позовна вимога про стягнення вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та середньої заробітної плати за весь час затримки не підлягає задоволенню, оскільки статтею 44 КЗпП України, якою встановлений порядок виплати вихідної допомоги не передбачено її виплати у разі звільнення працівника за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Позовні вимоги про допуск до негайного виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць, подання звіту про виконання судового рішення, стягнення моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх, у задоволенні яких судом було відмовлено.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, заперечуючи позов в силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, спростували доводи позивача і довели правомірність вчинених дій.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих