Справа № 0870/1296/12
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокусправа № 0870/1296/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2012 року у справі № 0870/1296/12 за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 6212,14грн.,

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави та в особі Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 6212,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було встановлено, що відповідач в періоди знаходження на обліку в центрі зайнятості та при виплаті соціального забезпечення на випадок безробіття відповідач був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (фізична особа-підприємець) та відносився до зайнятого населення, а отже неправомірно отримував кошти. З підстав неповернення таких у добровільному порядку звернулись до суду з позовом.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2012р. позов було задоволено.

Відповідачем подано на вказане рішення суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні докази умисного невиконання ним певних обов'язків (щодо неповідомлення певних обставин) або зловживання. Також є докази відсутністю заробітку відповідачем в період знаходження на обліку в центрі зайнятості.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Прокурор щодо задоволення скарги заперечив.

Представник Центру зайнятості до суду не з'явився, повідомлений про день та час розгляду справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. 22.03.2007 відповідачем була подана заява про присвоєння йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В даній заяві зазначив, що як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрований, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

22.03.2007 відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю згідно з п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». На обліку відповідач перебував у період з 22.03.2007 по 28.01.2008.

У 2010р. в результаті проведення електронної звірки Центру зайнятості з Державною податковою адміністрацією та Державним реєстратором було встановлено, що відповідач у період перебування на обліку в Бердянському міському центрі зайнятості був зареєстрований як фізична особа-підприємець і припинив свою підприємницьку діяльність лише 26.08.2008.

Відповідно до довідки Центру зайнятості в період з 22.03.2007 по 28.01.2008 відповідачеві було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у сумі 6 212, 14 грн.

Позивачем відповідачу було направлено претензію від 26.08.2010р. №2707/17-1- про повернення незаконно отриманих коштів, яку відповідач отримав30.08.2010р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованим листом.

Відповідач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив отримання такої претензії, та несплату коштів, оскільки вважає, що відсутнє навмисне приховання будь-яких фактів, та не отримував інші доходи у той період.

Так, відповідно п. «б» п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (чинного у період спірних правовідносин) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно зі ст.. 2 вказаного Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакції на час спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

У відповідності до частини 3 статті 46 цього Закону фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців лише 26 серпня 2008 року.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону України від «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абз.1 ч. 3 ст. 36 вказаного Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Враховуючи зазначені норми, особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07 жовтня 2014року (справи №21-408а14).

Як установив суд першої інстанції, відповідач 22.03.2007 подав до Центру зайнятості заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності. Проте на час подання цієї заяви та протягом усього часу отримання допомоги по безробіттю відповідач був зареєстрований як ФОП.

Позивачем за результатами перевірки прийнято рішення про повернення відповідачем коштів, про що було направлено претензію, яка отримана відповідачем, що і не спростовується останнім.

Таким чином виплачені позивачем відповідачу кошти підлягають поверненню.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги, а доводи, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, спростовуються дослідженими по справі доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2012 року у справі № 0870/1296/12 за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 6212,14грн. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 19 червня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник