Справа № 1304/6005/12, 2а-461/206/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 р. Справа № 876/4808/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на постанову Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року у справі №1304/6005/12 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2012р. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФУ у Львівській області) звернулось в суд з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ГУЮ у Львівській області), Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - УДВС ГУЮ у Львівській області), відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області), просило визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 18.06.2012р. ВП №33073102 про відкриття виконавчого провадження, скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2012р. ВП №33073102.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 18.03.2015р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 18.03.2015р. та відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державним виконавцем УДВС ГУЮ у Львівській області 07.02.2013р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, а Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області - його територіальним утворенням - органом. Обидві назви не змінюють змістовного наповнення поняття, яке вони виражають, а тому твердження суду про непідвідомчість виконавчого провадження є безпідставним.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_1 від 18.06.2012р. відкрито виконавче провадження ВП №33073102, про примусове виконання виконавчого листа №2а/1304/152/2012 виданого 10.05.2012р. Галицьким районним судом м.Львова про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством відповідно до вимог частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції закону від 04 квітня 2006 року №3591-IV) з 29 вересня 2011 року та виплатити недоплачену різницю пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Вважаючи, що виконавче провадження відкрито з порушенням норм матеріального та процесуального права, ГУПФУ у Львівській області звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до положень ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Вимоги до виконавчих документів встановлено ст.18 Закону №606-XIV, зокрема повинні бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо

Відповідно до ч. 1 ст. 25 № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.4, п.6 ч.1 ст.26 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано стороною відповідача у виконавчому листі №2а/1304/152/2012 відсутні дата прийняття та номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, ідентифікаційний код стягувача та боржника, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження відповідно до вимог ст.26 Закону № 606-XIV.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень п.3.5.3 якої встановлено, що підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень ДВС України та регіональних органів ДВС визначається згідно зі статтею 21 Закону.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону № 606-XIV на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.1.1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №11-2 від 27.06.2002р., (чинний на час виникнення спірних правовідносин) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) разом з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - Фонд), який є центральним органом виконавчої влади. Управління підпорядковані Фонду.

Відповідно до п.4.2 вказаного Положення ГУПФУ у Львівській області є юридичною особою, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Державної казначейської служби України та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

На підставі вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУПФУ у Львівській області як юридична особа є територіальним органом центрального органу виконавчої влади Пенсійного фонду України, а не територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, як вказано у ст.21 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, з позовної заяви вбачається, що 14.06.2012р. Управлінням подано апеляційну скаргу на постанову Галицького районного суду від 06.04.2012р.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. апеляційну скаргу ГУПФУ у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 06.04.2012р. у справі №2а/1304/152/12, 1304/278/12 - без змін.

З поданих апелянтом додатків до апеляційної скарги вбачається, що 28.01.2013р. Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист на виконання постанови від 06.04.2012р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у якому вказано, що рішення набрало чинності 22.11.2012р. Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області 07.02.2013р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Відповідно до інформації отриманої з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчий лист від 10.05.2012р. №2-а/1304/152/2012 повернено постановою від 07.05.2013р. до Галицького районного суду м.Львова відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»: «виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).»

Підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що постанова головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_1 від 18.06.2012р. про відкриття виконавчого провадження ВП №33073102 винесена в порушення ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»: у виконавчому листі №2а/1304/152/2012 відсутні дата прийняття та номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, ідентифікаційний код стягувача та боржника, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Водночас, колегія суддів зауважує, що за результатами розгляду клопотання апелянта, заявленого в апеляційній скарзі про надання відстрочки для сплати судового збору у зв'язку з тим, що Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касового обслуговування якого відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише межах відкритих асигнувань та стислими строками подачі апеляційної скарги, при винесені ухвали про відкриття апеляційного провадження прийнято рішення про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на викладене слід стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року у справі №1304/6005/12 - без змін.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_3