Справа № 826/3666/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3666/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. щодо не включення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу від 04.07.2014 року № 43957, укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ»;

- визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_3, стосовно якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І., оформлену листом від 24.12.2014 року № 001/4025 щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за одговором банківського вкладу від 04.07.2014 року № 43957;

зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. включити ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «КБ «УФС», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 04.07.2014 року № 43957;

зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Апеляційна інстанція не може погодитися з такою правовою позицією, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та ПАТ «КБ «УФС» укладено договір банківського вкладу № 43957 від 04.07.2014 року, предметом якого є відкриття рахунку НОМЕР_1 та прийняття банком від вкладника на вкладний рахунок грошових коштів у тимчасове строкове користування в сумі 190 000,00 грн. до 06.08.2014 року.

Як вбачається з копії квитанції від 10.07.2014 року на вкладний рахунок позивача надійшла сума у розмірі 190 000,00 грн.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 серпня 2014 року № 69, розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 15 серпня 2014 року по 15 листопада 2014 року та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С.І.

10 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 717 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію вказаного банку.

13 листопада 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 119 про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С.І. на рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21 листопада 2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ»; для отримання коштів вкладники з 21 листопада по 31 грудня 2014 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивачка 24.12.2014 року звернулася до Уповноваженої особи із заявою про виплату грошових коштів у розмірі гарантованої суми відшкодування за вказаним вище договором банківського вкладу, на яку отримала лист-відповідь від 24.12.2014 року № 001/4025 про відсутність підстав для здійснення відповідних виплат у зв'язку із визнанням правочину, укладеного між нею та вказаним банком нікчемним.

Вирішуючи питання щодо правомірності заявлених позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

За ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону.

Аналіз приписів вказаного Закону свідчить, що Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами: Перелік складається Уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Перелік, який складається Уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону Уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, … повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При цьому, нормами Закону не передбачено ніяких дій, які необхідно вчинити уповноваженій особі, для визнання правочинів нікчемними. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними.

Тобто, дійсно, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечую таке виявлення та фіксує даний факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Так, з матеріалів справи слідує, що наказом Уповноваженої особи Гончарова С.І. № 34 від 30.10.2014 року було створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ «КБ «УФС» (далі - Комісія).

Згідно Протоколу засідання комісії від 10.11.2014 року щодо визнання нікчемними вкладів було запропоновано визнати нікчемними правочини згідно Додатка №1, до якого включено, зокрема, договір № 43957.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду № 237/14 від 18.11.2014 року було вирішено погодити рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ «КБ «УФС», що були внесені у період з 01.07.2014 року по 16.07.2014 року, з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду. З урахування вказаного Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було прийнято Наказ «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів» № 6 від 18.11.2014 року, яким визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, до якого, зокрема, включено договір № 43957.

Також, під час перевірки було встановлено, що 10.07.2014 року 27 фізичних осіб, власники депозитних рахунків із сумою коштів, яка перевищує гарантовану суму відшкодування, повернули з депозитних рахунків 89 290 000,00 грн., в цей же день - 10.07.2014 року 472 фізичні особи, в тому числі і позивач, оформили короткострокові договори банківських вкладів на таку ж суму -89 290 000,00 грн.

Таким чином, під час перевірки було встановлено факти вчинення працівниками та клієнтами банку, в тому числі і позивачем дій, спрямованих на неправомірне отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування за вкладами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може розглядатися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Крім того, відповідно до ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Матеріали справи не містять доказів оскарження наказу, яким було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції (правочини), згідно переліку, який додається до цього наказу. Отже, даний наказ, яким серед іншого правочин між ПАТ «КБ» УФС» та ОСОБА_3 значиться як нікчемний з підстав ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не оскаржений, а тому є чинним. Доказів визнання даного договору дійсним суду апеляційної інстанції надано не було.

При цьому, судова колегія не може не відмітити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування тверджень апелянта щодо перерахування коштів в безготівковій формі з рахунку іншого клієнта даного банку.

Варто відмітити, що копія квитанції про надходження коштів від 10.07.2014 року не містить зазначення часу виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час», що не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174 та не може бути належним доказом внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок.

На підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів, а також зважаючи на необхідність звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо виявлених фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку та інших осіб, зокрема й позивача стосовно ПАТ «КБ «УФС», враховуючи рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 237/14 від 18.11.2014, Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» наказом від 18.11.2014 № 6 було визнано нікчемними правочини (договори), згідно переліку, зокрема й договір, укладений між позивачем та ПАТ «КБ» УФС».

Слід зауважити, що 16.12.2014 року за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» було внесено відомості до ЄРДР за №0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України та 15.12.2014 року зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інші події Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві за № 62831. Правочин, який укладений між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» також є предметом кримінального провадження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що грошові кошти в сумі 190 000,00 грн. фактично внесено до каси банку є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи. Кошти на рахунок позивача надходили внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта, розмір вкладу якого становив значно більше, ніж 200 000,00 грн., відтак, перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку, що надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами

За таких обставин Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» правомірно визначив нікчемність правочину, укладеного між даним банком та позивачем, оскільки банк взяв на себе зобов'язання, які виконати не був спроможний, так як реальні кошти позивачем не вносились. Зазначені дії відбувались з метою отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримання коштів від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин витрати Фонду значно збільшуються без будь-яких законних на те підстав.

У відповідності до пп. 2.3.1. п. 2.3 Розділу 2 договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 05.07.2014 року № 43957 вкладник зобов'язаний протягом трьох днів з дати укладання цього договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок.

Вказаний договір набуває юридичної сили з дати підписання (п.5.4. договору).

Безпідставними та необґрунтованими є твердження позивачки, що вона 10.07.2014 року, маючи при собі приблизно 200 000 грн. (точну суму позивачка вказати не змогла), здійснила перетин пропускного пункту м. Донецька з метою внесення готівки до банку, який знаходиться в м. Києві, згідно договору, підписаного в м. Донецьку. Зазначені дії не мають жодного логічного обґрунтування, оскільки:

по-перше, позивачка зареєстрована та проживає в м. Донецьк, де нині проходить АТО, а доказів перетину пропускного пункту в Донецькій області матеріали справи не містять.

по-друге, в судовому засіданні позивачкою було підтверджено, що сам договір банківського вкладу було підписано в м. Донецьку 04.07.2014 року, а грошові кошти в розмірі 190 000 грн. внесено на рахунок в банку, який територіально знаходиться в м. Києві, лише 10.07.2014 року, тобто на шостий день з моменту набрання договором юридичної сили, що суперечить змісту самого договору. При цьому, як зазначила ОСОБА_3 на момент укладення даного договору у неї були грошові кошти у сумі понад 200 000 грн. Разом з тим, чому вони не були внесені позивачкою в той же дань або протягом трьох днів з моменту підписання договору на відкритий на її ім'я рахунок вона пояснити не змогла.

Наведене вказує на правомірність доводів апелянта щодо нікчемності правочину (договору), укладеного між позивачем та ПАТ «КБ» УФС», та, як наслідок, протиправність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду. Оскільки позовні вимоги щодо зобов'язання надати до Фонду додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_3, стосовно якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та зобов'язання Фонду включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» за рахунок коштів Фонду, є похідними від вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів, то і в цій частині позов задоволено не правомірно.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідачі надали суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність своїх дій, оскаржуваних позивачем (апелянтом).

Доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин Окружним адміністративним судом м. Києва зроблено неправильний висновок щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову - скасуванню з постановленням в цій частині нової про відмову в позові.

Оскільки в даному випадку рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не було оскаржено у порядку апеляційного провадження, колегія суддів в цій частині постанову не переглядає та залишає її без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року в частині задоволення позову - скасувати та постановити в цій частині нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.