Справа № 803/981/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Справа № 803/981/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача Корнійчука А.В.,

представника відповідача Мельника М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося з позовом до Комунального підприємства "Маневицький райсількомунгосп" (далі - КП «Маневицький райсількомунгосп», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій на суму 10 750 грн. та пені на суму 311,75 грн., всього на загальну суму 11 061,75 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що всупереч вимогам частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем у 2014 році не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 1 особи. Сума адміністративних-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 10 750 грн., яка відповідачем в добровільному порядку не була сплачена. За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 311,75 грн., яку позивач просить стягнути з КП «Маневицький райсількомунгосп» разом із сумою адміністративних-господарських санкцій в примусовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що КП «Маневицький райсількомунгосп» у 2014 році були вжиті всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», стосовно забезпечення працевлаштування інвалідів. Хоча в 2014 році у КП «Маневицький райсількомунгосп» не працювала жодна особа, якій встановлена інвалідність, однак протягом 2014 року відповідач щомісячно здійснював подачу звітів до Маневицького центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів. Оскільки відповідачем були виконані покладені на роботодавців Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язки, спрямовані на працевлаштування інвалідів, то у позивача відсутні підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені. Просив відмовити в задоволенні позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Також просив врахувати, що є постанова Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2013 року в справі №803/1137/13 з аналогічних правовідносин між тими самими сторонами, про відмову у стягненні адміністративно-господарських санкцій за 2012 рік, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2002 року № 1434, із внесеними змінами від 15.11.2006 року № 1602 Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України та підпорядковується йому.

Основним завданням Фонду соціального захисту інвалідів є контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991р. (далі -Закон України № 875-ХІІ). Фонд соціального захисту інвалідів має право проводити перевірку підприємств щодо реєстрації, подання ними звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських санкцій і пені, цільового використання наданих Фондом коштів. Суми адміністративно-господарських санкцій використовуються на фінансування заходів щодо соціальної, трудової, фізкультурно-спортивної та професійної реабілітації інвалідів. В зв'язку з цим, порушення відповідачем вимог чинного законодавства зачіпає інтереси держави у сфері соціального захисту інвалідів та завдає матеріальної шкоди Фонду соціального захисту інвалідів, який є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 4 Закону України № 875-ХІІ встановлено, що діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності. Соціальний захист інвалідів з боку держави полягає у наданні грошової допомоги, засобів пересування, протезування, орієнтації і сприйняття інформації, пристосованого житла, у встановленні опіки або стороннього догляду, а також пристосуванні забудови населених пунктів, громадського транспорту, засобів комунікацій і зв'язку до особливостей інвалідів.

Згідно з частиною третьою статті 18 вказаного Закону - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Виконанням нормативу робочих місць відповідно до змісту ч. 5 статті 19 Закону, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону України № 875-ХІІ встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 20 зазначеного Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Поняття робоче місце інваліда, спеціальне робоче місце інваліда визначено статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» і розуміється як: робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.

У такому випадку суд зазначає, що передбачений статтею 19 Закону № 875-ХІІ обов'язок по забезпеченню працевлаштування інвалідів не слід ототожнювати з обов'язком роботодавця здійснювати фактичний пошук інвалідів для їх працевлаштування на створених останнім робочих місцях, оскільки законом на роботодавця такий обов'язок не покладається.

Обов'язок по забезпеченню роботодавцем працевлаштування інвалідів буде виконаний останнім в передбаченому законом обсязі у випадку дотримання роботодавцем нормативних вимог статті 18 Закону № 875-ХІІ (виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Отже, законодавство України в сфері соціальної захищеності інвалідів обов'язок з працевлаштування інвалідів покладає на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів, але цьому мають передувати певні дії підприємств, установ і організацій зі створення робочих місць для інвалідів та з відповідного інформування зазначених органів з метою працевлаштування інвалідів. Обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Судом встановлено, що згідно поданого КП «Маневицький райсількомунгосп» звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік роботодавцем зазначено, що середньооблікова чисельність працюючих у 2014 році у відповідача фактично складала 9 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, становить 1 особа (а.с. 5).

З досліджених судом наказів про створення нового робочого місця з полегшеними умовами праці для інвалідів №53 від 30.12.2010 року, №54 від 30.12.2011 року та додатків до штатного розпису вбачається, що на даному підприємстві з 01.02.2011 року новостворене робоче місце для інваліда за посадою слюсар-ремонтник водопровідної мережі, а з 01.04.2013 року новостворене робоче місце для інваліда за посадою машиніст насосних установок. З довідки відповідача від 08.06.2015 року №39 вбачається, що в травні 2014 року посаду слюсар-ремонтник водопровідної мережі було перейменовано на посаду слюсар аварійно-відбудовних робіт.

Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що КП «Маневицький райсількомунгосп» в 2014 році систематично здійснювало подачу звітів форми №3-ПН про наявність вакансій для інвалідів до Маневицького районного центру зайнятості. Зокрема, в звітності - інформації про попит на робочу силу (вакансії) за кожен місяць за період з січня по грудень 2014 року, де заявлено 2 вакансії для інвалідів.

Крім того, з листа КП «Маневицький райсількомунгосп» від 01.12.2014 року вих. №109 вбачається, що вони повідомляли начальника Волинського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про те, що на підприємстві є вільні вакантні місця для працевлаштування інвалідів, а саме слюсар аварійно-відбудовних робіт та машиніст насосних установок. В зв'язку із тим, що в Маневицькому РЦЗ на обліку не має інвалідів за даними спеціальностями, просили порекомендувати інвалідів для працевлаштування на дані посади.

Також з копії газети «Нова Доба» за 27.09.2014 року вбачається, що КП «Маневицький райсількомунгосп» подавало оголошення в дану газету про вакантні посади станом на 22.09.2014 року, а саме слюсар аварійно-відбудовних робіт та машиніст насосних установок.

Крім того, з листа Маневицького РЦХ від 20.05.2015 року №343/04 адресованого Волинському обласному відділенню фонду соціального захисту інвалідів вбачається, що відповідач в 2014 році щомісячно з січня 2014 року звертався до центру зайнятості із звітами про наявність вакансій, на яких може використовуватись праця інвалідів, проте в 2014 році інваліди для працевлаштування у КП «Маневицький райсількомунгосп» не направлялись в зв'язку з відсутністю осіб відповідно до вакансій.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» при здійсненні господарської діяльності, а саме: створив робочі місця для інвалідів та щомісячно протягом 2014 року звітами інформував Маневицький районний центр зайнятості про наявні вакантні місця на підприємстві для інвалідів. Сам по собі факт невиконання нормативу для працевлаштування інвалідів не є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій та пені, оскільки наявність незаповнених вакансій для інвалідів на КП «Маневицький райсількомунгосп» виникла не з вини відповідача. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням ним правопорушення, наявність якого позивачем не доведена.

Враховуючи, що КП «Маневицький райсількомунгосп» у 2014 році виконано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в частині створення робочих місць для інвалідів та вжиття заходів, спрямованих на їх працевлаштування, тому суд приходить до висновку що в задоволенні позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем не доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог щодо невиконання відповідачем у 2014 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, натомість відповідачем доведено правомірність своїх дій та вжиття всіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 4, 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 20 червня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич