Справа № 826/5104/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2015 року № 826/5104/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ), в якій просить визнати лист (рішення, документ, відповідь тощо) відповідача від 25.02.2015 року № 23-277 вих-15 таким, що не відповідає суті заяви позивача від 16.02.2015, необґрунтованим, а отже - протиправним, та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву від 16.02.2015.

У своїх письмових запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як позивачу було надано відповідь в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Порядок розгляду і вирішення звернень в органах прокуратури України регламентовано Законами України «Про звернення громадян», «Про прокуратуру», «Про доступу до публічної інформації», Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 10.05.2011 № 53, Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9гн (далі по тексту - Інструкція № 9гн).

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною першою ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

П.2 ч.1 ст. 5, ст.ст. 14, 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. Розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Як убачається з матеріалів справи, 16.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України із запитом на інформацію, на який отримав відповідь від 25.02.2015.

У своєму запиті на інформацію від 16.02.2015, ОСОБА_1 просив повідомити особу, що перевіряла скаргу від 11.11.2014, а також її прізвище і посаду, та повідомити прізвище та посаду особи, яка розглядала скаргу від 11.11.2014.

25.02.2015 Генеральна прокуратура Україна направила на адресу позивача відповідь № 23-277-вих 15, якою позивача повідомлено, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом, у даному випадку Законом України «Про звернення громадян». Права громадянина при розгляді заяви та скарги визначено ст.18 Закону України «Про звернення громадян». Також роз'яснено порядок оскарження відповіді.

Проте позивач стверджує, що незалежно від того як називається звернення, потрібно відповідь надавати, виходячи з його змісту, оскільки, по своїй суті надана ним заява є зверненням громадянина, а не запитом на інформацію, який розглядається в порядку норм Закону України «Про публічну інформацію».

Таким чином, судом вбачається, що оскільки заява позивача була названа як «запит на інформацію», посадовими особами прокуратури він був розглянутий у порядку норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», так як тільки цей законодавчий акт визначає таку форму звернення до державних органів як «запит на інформацію».

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачу вже неодноразово роз'яснювалось, у т.ч. і на особистому прийомі громадян, що при прийнятті саме запитів на інформацію Генеральна прокуратура України керується Законом України «Про доступу до публічної інформації» та Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 10.05.2011 № 53.

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача, що ОСОБА_1 самостійно було визначено порядок розгляду свого листа саме відповідно до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, і, як наслідок, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур