Справа № 2а/1270/2036/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ К/9991/62002/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.,
Суддів Голубєвої Г.К.,
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаряЛатишевої Л.П.,
за участю представників
позивачане з'явився,
відповідачане з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Артемівському районі м. Луганська Луганської області Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 р.

у справі №2а/1270/2036/2012

за позовом Приватного підприємства «Дон»

до Державної податкової інспекції в Артемівському районі м. Луганська Луганської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Дон» (далі - Позивач) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Артемівському районі м. Луганська Луганської області Державної податкової служби (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 р., адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.02.2012 р. № та №, стягнуто з Державного бюджету на користь позивача судові витрати із сплати судового збору у сумі 575,88 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких проти вимог останньої заперечує та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на підставі направлення від 23.01.2012 р. №57, виданого ДПІ в Артемівському районі у м. Луганську відповідно до пп.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України та згідно наказу ДПІ в Артемівському районі у м. Луганську від 23.01.2012 р. №69 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПП «Ново-ком» з березня по серпень 2011 року.

Перевіркою встановлені порушення позивачем:

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет всього на 25 911 грн.;

пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139 ст.139 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 30 219 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.02.2012 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 27 268 грн., з яких за основним платежем - 25 911 грн., за штрафними санкціями - 1 357 грн., та №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 30 220 грн., з яких за основним платежем - 30 219 грн., за штрафними санкціями - 1 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши наведені сторонами доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сформовано податковий кредит по господарським операціям із ПП «Ново-ком» у сумі 31 698 грн., у тому числі ПДВ 5 283,00 грн. по укладеному 14.06.2011 року між ПП «Ново-ком» та позивачем договору на поставку будівельних матеріалів. На виконання зазначеної угоди була виписана податкова накладна від 14.06.2011 року №2 на суму 31 698,24 грн., з яких ПДВ - 5 283,04 грн. Зазначена сума податку на додану вартість включена до податкового кредиту відповідного періоду, відображена в реєстрі отриманих податкових накладних. Оплата підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2011 року №120 у сумі 31 698,24 грн., ТМЦ оприбутковані на склад позивача в червні 2011 року, використані будівельні матеріали на об'єкті будівництва «Луганська міська лікарня №7», що підтверджується актом виконаних робіт.

В березні 2011 позивачем сформовано податковий кредит по господарським операціям із ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» у сумі 25 262,40 грн., у тому числі ПДВ 4 210,40 грн. по укладеному 16.02.2011 року між позивачем та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» договору №9 про будівельно-монтажні роботи по капітальному будівництву туалету Станично-Луганської сільради. На виконання договору виписана податкова накладна від 31.03.2011 року на суму 25 262,40 грн., з яких ПДВ - 4 210,40 грн. Сума податку на додану вартість включена до податкового кредиту відповідного періоду, відображена в реєстрі отриманих податкових накладних. Оплата підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2011 року №60 у сумі 25 262,50 грн., виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт від 31.03.2011 року.

В подальшому між позивачем та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» було укладено ще ряд договорів: від 01.04.2011 року №11 на будівельно-монтажні роботи по капітальному ремонту переплануванню квартир нежитлового підвального приміщення за адресою: м.Луганськ, вул. Котельникова, 9; від 01.04.2011 року №10 на будівельно-монтажні роботи по ремонту учбово-реабілітаційного центру №29 м. Луганська; від 04.04.2011 року №12 на будівельно-монтажні роботи по реконструкції будівлі АЗС в м. Александровск; від 10.06.2011 року №15 на будівельно-монтажні роботи по ремонту полігона кафедри ЛДУВС ім. Дідоренка; від 14.07.2011 року №17 на будівельно-монтажні роботи.

На виконання вказаних договорів контрагентами виписані податкові накладні, суми податку на додану вартість включена до податкового кредиту відповідних періодів, відображені в реєстрах отриманих податкових накладних. Оплата підтверджується платіжними дорученнями також наявними в матеріалах справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість у березні-серпні 2011 року та валові витрати І, ІІ та ІІІ кварталів 2011 року по фінансово-господарським операціям із ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Разом із тим, відповідач за результатами проведеної перевірки встановив, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, а у ході перевірки не встановив фату передачі товарів від продавця до покупця у зв'язку з відсутністю актів приймання-передачі товару, журналу довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, таким чином підтверджуючих документів щодо транспортування товару, на думку відповідача, позивачем не надано, що дає підстави для висновку про відсутність доказів відвантаження та фактичного отримання товару позивачем.

В підтвердження своїх доводів, відповідач посилається на матеріали перевірок контрагентів позивача, якими встановлено відсутність у таких підприємств необхідних умов для здійснення господарської діяльності.

Так, відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і збереження яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку заставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Крім того, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз.1 цього пункту.

Таким чином, з правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Досліджені у судовому порядку договори, податкові накладні, рахунки-фактури, акти приймання-здачі виконаних послуг, банківські виписки по особовому рахунку позивача та платіжні доручення дозволили судам аргументовано визначитись із тим, що такі документи відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків - позивача.

Посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути беззаперечним свідченням відсутності у позивача права на формування витрат та податкового кредиту, зокрема, через те, що сама по собі їх відсутність не свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Крім того, судами було встановлено, що згідно договору постачання від 14.06.2011 року №25, укладеного між позивачем та ПП «Ново-ком», приймання-передача товарів здійснюється сторонами по накладним.

Не можна визнати обґрунтованими посилання відповідача на наявність порушень податкового законодавства з боку контрагентів позивача - ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», оскільки порушення податкового законодавства з боку контрагента платника податків не може автоматично свідчити про наявність порушень податкового законодавства саме з боку позивача без підтвердження належними та допустимими доказами, а отже, не може тягнути за собою настання негативних наслідків для нього.

З урахуванням викладеного, з огляду на реальний характер всіх операцій з придбання товарів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, суди дійшли цілком правильних висновків, що позивач правомірно сформував податковий кредит та включив витрати до складу валових витрат підприємства по господарських операціях з ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», тоді як у податкового органу відсутні підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Артемівському районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 р. у справі №2а/1270/2036/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяО.М. Нечитайло

СуддіГ.К. Голубєва

Н.Г. Пилипчук