Справа № 802/934/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2015 р. Справа № 802/934/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Департаменту соціальної політики Вінницької облдержадміністрації

про: визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу ОСОБА_2 надійшла позовна заява Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про повернення транспортного засобу, який був наданий батьку ОСОБА_1 ОСОБА_3 безкоштовно через Головне управління праці та соціального захисту населення Вінницької облдержадміністрації, оскільки після смерті ОСОБА_3 син позивача ОСОБА_2 не сплатив залишкову вартість автомобіля та добровільно не передав Департаменту соціальної політики Вінницької ОДА автомобіль. Позивач зазначає, що відповідач не проінформував її про права та обов'язки, передбачені чинним законодавством, у зв'язку з чим, позивач пропустила строк для викупу автомобіля. ОСОБА_1 вважає такі дії Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації незаконними, в зв'язку з чим звернулась з даним адміністративним позовом до суду, в якому просить: визнати дії Департаменту незаконними та зобов'язати Департамент надати ОСОБА_1 розрахункові рахунки для викупу автомобіля ЗАЗ-1103308-44, 2010 року випуску, по залишковій вартості в розмірі 26743 грн. 19 коп.

Позивач в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься її заява (вх. №14004 від 04.06.2015р.) про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні 20.05.2015 р. позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Однак надала заяву (вх. №14458 від 09.06.2015р.) про розгляд справи в порядку письмового провадження, без її участі. В судовому засіданні 20.05.2015 р. проти задоволення позову заперечувала.

Відповідно до положень частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації "Про видачу автомобілів "Славута" інвалідам, які перебувають на обліку для забезпечення спецавтотранспортом" № 71 від 13 грудня 2010 року інваліда І групи ОСОБА_3 безкоштовно забезпечено автомобілем марки ЗАЗ-110308-44» (зі звичайним керуванням), 2010 року випуску.

ОСОБА_3 підписано заяву-зобов'язання 10.12.2010 р. про те, що цей спецавтотранспорт видається для його користування і являється державним майном.

Право користування автомобілем було надано ОСОБА_2 та на його ім'я було видано тимчасовий реєстраційний талон ДАП № 778286.

13.02.2014 року ОСОБА_3 (який являвся батьком позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 1-АМ №280382 від 13.02.2014 року.

04.04.2014р. відповідачем на адресу ОСОБА_2 (який являється сином позивача) надіслано лист де вказано про необхідність переоформлення чи повернення автомобіля на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_3.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 протягом 6-ти місяців з дня смерті ОСОБА_3 залишкову вартість автомобіля не сплатив та добровільно його не повернув, Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подали позов про повернення транспортного засобу.

З такими діями відповідача ОСОБА_1 не погоджується та вважає, їх протиправними, у зв'язку з чим, звернулась до суду щодо захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з а. 3 п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 (далі - Порядок) Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Відповідно до а. 6-8 п. 16 Порядку, визначено, що члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Так, позивач стверджувала, що нею пропущено строк для сплати вартості автомобіля з підстав її необізнаності та не повідомлення її відповідачем про можливість викупу автомобіля і, як наслідок, позбавлення його права на викуп транспортного засобу. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача та вважає їх безпідставними. Діючим законодавством України не встановлено обов'язку відповідача повідомляти осіб про можливість чи необхідність сплати залишкової вартості автомобіля.

В той же час за місцем реєстрації померлого ОСОБА_3 зареєстрований ОСОБА_2, якому видано тимчасовий талон на право користування автомобілем. Тобто право на сплату вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інвалідів належало ОСОБА_2, як члену сім'ї який був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації.

Щодо посилань позивача на те, що вона є інвалідом ІІ групи, а автомобіль після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, то суд зауважує, що вказана норма п. 16 не зобов'язує Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації вчиняти з власної ініціативи будь-які дії щодо залишення автомобіля у користуванні позивача, в той час як позивач, в свою чергу, жодних дій для реалізації наявного, на її думку, у неї права не вчинила.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовна заява є необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України підстав для присудження судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович