Справа № 813/2667/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року № 813/2667/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Онисько З.М.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій, -

Встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №, визнати протиправною та скасувати вимогу від 29.04.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 29.04.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю виставлення оспорюваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, оскільки позивач використовував куплені верстат для заточки, трансформатор та рейси желізнодорожні для здійснення господарської діяльності, відтак позивач правовірно відніс витрати на їх придбання до складу валових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач подав письмове заперечення, проти позову заперечує з тих підстав, що за наслідками проведеної перевірки з'ясовано факти, за якими платник податку як фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів желізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Стрийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 17.04.2015 №795/17-03/НОМЕР_1, яким встановлено порушення:

- п.п.14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п.138.1 ст. 138, п.п. 138.8.2 п.138.8 ст. 138, п.п. 139.1.5 п.139.1 ст. 139, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.144.1 ст. 144, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 16 705,98 грн, в т.ч. за 2013 рік на суму 2 945,12 грн, за 2014 рік на суму 13 760,86 грн;

- п.4 ч.1 ст. 4, п.3 ч.1 ст. 7, ч.11 ст. 8, абз.3 ч.8 ст. 9 Закону Україн від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із внесеними змінами та доповненнями) у результаті чого визначено суму податкового зобов'язання по єдиному внеску з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 21 632,65 грн, в т.ч. за 2013 рік в сумі 6 813,00 грн, за 2014 рік в сумі 14 819,65 грн;

На підставі акта перевірки 17.04.2015 №795/17-03/НОМЕР_1 Стрийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 №, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 25 058, 97 грн, в т.ч. за основним платежем - 16 705,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 8352,99 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2015 №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21 632,69 грн та прийнято рішення від 29.04.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1422,29 грн.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за 2013 рік задекларовано дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 7 233,55 грн, за 2014 рік задекларовано чистий дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 14 658,48 грн. Проте в результаті допущених порушень платником податку по завищенню валових витрат, чистий оподатковуваний дохід за 2013 рік становить 26 867,67 грн, за 2014 - 106 397,48 грн. Таким чином ФОП ОСОБА_3 занижено чистий оподатковуваний дохід на 111 373,12 грн, чим порушено п.4 ч.1 ст. 4, п.3 ч.1 ст. 7, ч.11 ст. 8, абз.3 ч.8 ст. 9 Закону Україн від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із внесеними змінами та доповненнями), яке призвело до заниження та недоплати єдиного внеску за 2013 рік в розмірі 6 813,00 грн, за 2014 рік в розмірі - 14 819,65 грн.

Відповідно до акта перевірки податковий орган вважає, що ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів желізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаний у РП «Кримське курортно-туристичне агенство».

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до Цивільного кодексу України суб'єктів цивільних правовідносин поділено на дві категорії - юридичні та фізичні особи. І виходячи з цього за фізичною особою законодавством закріплено право приватної власності на все майно (як рухоме так і нерухоме), яким така фізична особа володіє, користується і розпоряджається. Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе (підприємницької або незалежної професійної), суб'єктом права приватної власності виступає саме фізична особа, а не підприємець. Не передбачено і законодавчих підстав вважати майно, що перебуває у приватній власності фізичної особи, основним фондами суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із способів розпорядження майном фізичної особи.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Цивільним законодавством, відповідно і Цивільним кодексом України, регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Приписами ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України регламентовано, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, при цьому, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Окрім того, враховуючи пріоритетність застосування нормативно-правових актів, то застосування положень будь-яких інших актів можливе виключно в частині, що не суперечить положенням Податкового кодексу України.

Так, за змістом пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент фіксування позивачем купівлі рейсів желізнодорожніх у податковому обліку) термін «особа» для цілей розділу V цього Кодексу, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України, у відповідності до пункту 177.2 якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас під господарською діяльністю, за змістом ст. 3 Господарського кодексу України, розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Розділом III Податкового кодексу України врегульовано відносини у сфері справляння податку на прибуток підприємств, відповідно і порядок визначення витрат та їх склад, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з цього податку.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що норми податкового законодавства України визначають однакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб платників податку.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Основні засоби, відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Як слідує із системного аналізу ст. 52 Цивільного кодексу України, суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також вказаний суб'єкт господарювання проводить діяльність без формування статутного та інших фондів.

Відтак, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується суб'єктом господарювання-фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, яке належить цій фізичній особі.

З акта перевірки судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у витрати за 2014 рік включив вартість придбаних верстата для заточки б/у в кількості 1 шт по ціні 32 000,00 грн (без ПДВ), трансформатора в кількості 1 шт по ціні 18 000,00 грн (без ПДВ), який придбаний у БВП «Строитель Плюс» відповідно до накладної №15 від 10.03.2014 та рейси желізнодорожні б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаний у РП «Кримське курортно-туристичне агенство» відповідно до накладної №27 від 27.06.2014.

Суд вважає, що дані витрати на купівлю верстата для заточки, трансформатора та желізнодорожніх рейсів, в даному випадку, це витрати на придбання основних засобів, оскільки такі придбані з метою здійснення безпосередньо основного виду господарської - обробки деревини, яку здійснює позивач, повністю відносяться до загальновиробничих витрат та ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що твердження податкового органу про те, що позивач не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів желізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаних у РП «Кримське курортно-туристичне агенство» є необґрунтованими, отже підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №.

Це саме стосується і визначення відповідачем заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21 632,69 грн, оскільки така визначена відповідачем за наслідками допущених, на думку податкового органу, описаних вище порушень по завищенню валових витрат. Оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат витрати на купівлю верстата для заточки, трансформатора та желізнодорожніх рейсів та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення, отже також підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2015 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.04.2015 №.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 29.04.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 29.04.2015 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 962 (дев'ятсот шістдесят дві) грн 28 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 22.06.2015