Справа № 2а-12457/12/2670
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон»

до

1) Луганської митниці Міндоходів

2) Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві

про

визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі від 11.02.2015 Вищий адміністративний суд України зазначив, що судам треба встановити, у чому саме полягали розбіжності у наданих позивачем документах, чи яких відомостей не містили надані декларантом документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Тобто, слід встановити, чи були у митного органу передбачені ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстави для витребовування додаткових документів, та чи відповідач об'єктивно був позбавлений можливості визначити вартість задекларованого до ввезення позивачем товару на підставі наданих ТОВ «Регіон» документів за першим методом.

Ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Позивач також зазначає, що у відповідача не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом №1 (ціною договору), а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача-1 проти позову заперечував та просив суд в позові відмовити, посилаючись при цьому на недотриманні позивачем вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України в частині надання всіх необхідних для митного оформлення документів.

Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Згідно письмових заперечень, які наявні в матеріалах справи, просить в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон» та резидентом Китайської народної республіки Zhengzhou Duesail Fracture Proppant Co., LTD укладено зовнішньоекономічний контракт № 21/05/2012 від 21.05.2012 року на поставку товару, а саме керамічного проппанту в обсязі 182 тони.

Загальна сума за товар, згідно зовнішньоекономічного контракту № 21/05/2012 від 21.05.2012 погоджена сторонами в розмірі 82 440,00 (вісімдесят дві тисячі чотириста сорок тисяч доларів 00 центів) доларів США за 182 тони товару. Відповідно до контракту, товар постачався в Україну на умовах FOB, Кінгдао порт, КНР.

Для здійснення перевезення товару на митну територію України між ТОВ «Регіон» та ТОВ «М енд М Милитцер и Мюнх Україна ГмбХ» було укладено договір перевезення № 241/12 від 04.01.2012.

На підтвердження митної вартості імпортованого товару, до вантажної митної декларації № 702180001/2012/007184, позивачем були додані наступні документи:

- повідомлення про намір ввезення № 702000000.2012.902664 від 16.08.2012;

- накладні CMR №№ 010, 051, 0555, 0560, 0703, 0724, 318, 745 від 19.08.2012;

- коносамент № MWQDОDE1206432FD від 26.06.2012;

- довідка про транспортні витрати № б/н від 31.07.2012;

- рахунок-фактура (інвойс) № І-№-21/05/2012 від 11.06.2012;

- пакувальний лист № б/н від 11.06.2012;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 21/05/2012 від 21.05.2012;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1, 2 від 21.05.2012;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 16.06.2012;

- договір (контракт) на перевезення № 241/12 від 04.01.2012;

- сертифікати якості (20/40 mesh, 30/50 mesh; 40/70 mesh);

- платіжні доручення № 37, 41 від 01.06.12 та від 15.06.2012;

Митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

23 серпня 2014 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 702180001/2012/000239/1, яким митну вартість товару, що імпортується, скориговано в бік збільшення із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості відповідно до ст. 59 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття вказаного спірного рішення про коригування митної вартості стали наступні обставини, про що зазначено в графі 33 рішення, а саме.

Подані декларантом документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, йому було запропоновано надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. У зв’язку з відмовою декларанта надати додаткові документи, враховуючи, що ним заявлено неповні відомості про митну вартість товару, прийняття заявленої митної вартості за першим методом неможливо. Наявна у митного органу інформація, яка викликала сумніви у правильності визначення митної вартості товарів та призвела до її коригування – митна вартість товарів з ідентичними характеристиками, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і часом, який є максимально наближеним –митна вартість товару, оформленого за ВМД від 12.09.2011 на рівні пропант 40/70 – 1020 дол./тона, пропант 20/40 – 810 дол./тона на умовах поставки FОВ, Кінгдао. Митну варість товару визначено на підставі ст. 59 Митного кодексу України за ВМД від 12.09.2011. Митна вартість пропанту 30/50 залишена без коригування.

В даному випадку суд вважає за необхідне зауважити, що митний орган в оскаржуваних рішеннях жодним чином не вказав, які саме з наданих позивачем документів містять неповні відомості та/або розбіжності. Аналогічним чином митний орган не вказав, які саме документи, на думку суб’єкта владних повноважень, не містять в собі всіх даних на підтвердження обраного методу визначення митної вартості.

За таких обставин, митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

На думку відповідача, вказані обставини є достатніми підставами для відмови позивачу у визначенні митної вартості товарів за основним методом за ціною контракту.

Окружний адміністративний суд міста Києва відхиляє такі твердження відповідача, як належні та допустимі докази коригування митної вартості імпортованих товарів за другорядним методом, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

У відповідності до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням систем управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач до митного оформлення імпортованих товарів надав повний пакет необхідних документів, згідно з переліком ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Втім, як вже зазначалось, під час митного оформлення товару та визначенні митної вартості товарів, приводом для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору стало те, що подані декларантом документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

На підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України митним органом запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, а саме:

- катологи, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів;

- висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

- інші наявні документи;

На вимоги митного органу митним агентом в інтересах позивача подано каталог виробника та комерційні пропозиції стосовно ціни на товар (а.с. 155 Том І).

Разом з тим, суд вважає передчасним витребування митним органом у позивача додаткових документів, адже згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України декларант зобов’язаний надавати додаткові документи на підтвердження числових значень митної вартості імпортованих товарів.

Втім, в графі 33 оскаржуваного рішення відповідачем не зазначено жодних конкретних обставини з приводу того, які саме документи не містять в собі всіх необхідних відомостей для визначення числових значень митної вартості товарів, внаслідок чого суд дійшов висновку про передчасність і безпідставність витребування у позивача додаткових документів.

Відмітка на інвойсі «на т/х не перебував» означає лише те, що інвойс не перебував на теплоході (т/х) разом з товаром і був наданий експедитором безпосередньо до митного офомлення, що жодним чином не свідчить про заниження позивачем митної вартості товарів.

Твердження представника відповідача з приводу відсутності повних відомостей у експортній декларації, відхиляються судом як належний доказ заниження позивачем митної вартості імпортованих товарів, враховуючи наступне. У експортній декларації чітко зазначено, що контейнерів 8, а нижче викладено їх ідентифікацію. Як зазначив представник позивача, восьму назву (контейнера) продавцем товарів не друковано. Тобто, є початок назви TR..., однак не має закінчення. Враховуючи те, що відповідальність за оформлення експортної декларації, відповідно до умов поставки FOB, повністю покладається на продавця товару, то не зазначення в експортній декларації номеру одного з восьми контейнерів, за умови фактичного надходження на митну територію восьми контейнерів, що митним органом не заперечується, не є виключно-достатнім доказом заниження позивачем митної вартості.

До того ж, в рамках спірних правовідносин, відповідач неправомірно застосував положення ст. 59 Митного кодексу України, адже між оформленням товару за ВМД № 702180001/11/005283 від 12.09.2011 та оформленням спірної партії товару минуло більше 90 днів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості, а тому рішення Київської міжрегіональної митниці про коригування митної вартості товарів

№ 702180001/2012/000239/1 від 23.08.2012 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, позивачем не надано суду доказів, що він звертався до митного органу із відповідною заявою про повернення надміру сплачених мита та податку на додану вартість за законодавчо визначеною процедурою і Київською міжрегіональною митницею Міндоходів йому було відмовлено у задоволенні такої заяви.

А тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» задовольнити частково.

3. В решті позовних вимог – відмовити.

4. Судові витрати в сумі 32 (тридцять дві) грн. 19 коп. присудити на користь ТОВ «Регіон» (код ЄДРПОУ 32523248) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський