Справа № 826/4166/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року № 826/4166/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Ф.К.А.У."
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Ф.К.А.У." (надалі - позивач/ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У.") до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі - відповідач/МГУ ДФС ЦО з ВП), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки №1383/28-10-37-20/34431547 від 21.11.2014 р. щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 37 211,00 грн..

Відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у судовому засіданні 20.05.2015 року, за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

У період з 13.11.2014 р. по 21.11.2014 р. відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за серпень 2014 року, за результатами якої відповідачем було складено Акт №1383/28-10-37-20/34431547 від 21.11.2014 р. (надалі - Акт перевірки №1383).

Згідно висновків, викладених в Акті перевірки №1383, з урахуванням рішення відповідача №22015/10/28-10-37-10-16 від 04.12.2014 р. про надання відповіді до заперечення по акту перевірки, позивачем порушено вимоги:

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого завищено податковий кредит та від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2014 р. на суму ПДВ 37 211,00 грн., що підлягає зменшенню;

- пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 р. на суму ПДВ 37 211,00 грн., яка підлягає зменшенню.

На підставі вказаного Акту перевірки №1383 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2014 р. (надалі - ППР №), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у т.ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ, а саме, за декларацією реєстраційний номер від 19.09.2014 р. за серпень 2014 р. у сумі 37 211,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансовими) санкції у розмірі 18 605,50 грн.

В той же час, за результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України №2612/6/99-99-10-01-04-25 від 10.02.2015 р. "Про результати розгляду скарги" було залишено без змін прийняте відповідачем ППР №, а скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи, зазначене вище, ППР № протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З Акту перевірки №1383 вбачається, що його висновки обґрунтовуються тим, що відповідачем в ході перевірки було встановлено, що відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року та реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." протиправно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 37 211,00 грн. по податковим накладним, виписаним ТОВ "Мір Снабженія", ТОВ "Спецуніпак" та ПП "Наше Наследие", при цьому згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань останніх за липень 2014 р. становлять 0,0 грн., оскільки податкових декларацій з ПДВ за липень 2014 р. ТОВ "Мір Снабженія", ТОВ "Спецуніпак" та ПП "Наше Наследие" до податкових органів не надано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

Згідно з приписами ст.200 ПК України, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1 ст.200 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення неконтрольованих операцій), у розрізі здійснення контрольованих операцій, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." зареєстровано як юридична особа 14.06.2006 р. Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в МГУ ДФС ЦО з ВП. На період проведення перевірки ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." мало статус платника податку на додану вартість.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У.", як покупцем, були укладені тотожні договори поставки з такими постачальниками:

- ТОВ "Мір Снабженія" Договір №П625 від 01.01.2012 р., Договір №П4749 від 01.01.2014 р.;

- ТОВ "Спецуніпак" Договір №П3045 від 01.01.2012 р.;

- ПП "Наше Наследие" Договір №П3285 від 01.02.2012 р.

Відповідно до умов зазначених вище договорів поставки постачальник зобов'язувався поставляти покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад покупця продукцію, а покупець зобов'язувався приймати та оплачувати таку продукцію.

На підтвердження виконання умов вказаних вище договорів поставки позивачем надано до суду, належним чином оформлені видаткові та податкові накладні, відповідно до яких ТОВ "Мір Снабженія", ТОВ "Спецуніпак" та ПП "Наше Наследие" поставило ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У." в липні 2014 р. товар на загальну суму 223 263,92 грн., в т.ч. ПДВ 37 210,65 грн., з яких: ТОВ "Мір Снабженія" - на суму 132 820,16 грн., в т.ч. ПДВ 22 136,69 грн.; ТОВ "Спецуніпак" - на суму 56 824,32 грн., в т.ч. ПДВ 9 470,72 грн.; ПП "Наше Наследие" - на суму 33 619,44 грн., в т.ч. ПДВ 5 603,24 грн.

Суд звертає увагу, що реальність зазначених вище договорів поставки, укладених між позивачем та ТОВ "Мір Снабженія", ТОВ "Спецуніпак", ПП "Наше Наследие", відповідачем не ставиться під сумнів. Крім того, суд звертає увагу, що станом на час існування спірних правовідносин позивача з ТОВ "Мір Снабженія", ТОВ "Спецуніпак" та ПП "Наше Наследие", останні були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

При цьому, підставою для відповідальності платника податку є відсутність підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент проведення перевірки.

Так, відповідачем не заперечується факт сплати позивачем податку на додану вартість за вказаними вище договорами поставки.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10, постанові від 31.01.2011 року у справі 21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини (справа "БУЛВЕС" АД проти Болгарії").

Водночас, суд звертає увагу, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ТОВ "Мір Снабженія" (Луганська обл., м. Луганськ, вул. Почтовая, 3Л, прим. 2), ТОВ "Спецуніпак" (Луганська обл., м. Сєверодонецьк, вул. Лисичанська, 30) та ПП "Наше Наследие" (Донецька обл., м. Донецьк, вул. Красочна, 1Б) - в зоні проведення антитерористичної операції, при цьому листами №16042/7/99-99-19-03-02-17 від 07.07.2014 р. та №15472/7/99-99-25-01-17 від 01.07.2014 р. Міністерство доходів і зборів України надало роз'яснення Головним управлінням Міндоходів у Донецькій та Луганській областях щодо можливості продовження граничних термінів подання податкової звітності та сплати податкових зобов'язань для суб'єктів господарювання, місцезнаходженням яких є зона проведення антитерористичної операції.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства, що призвело до завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2014 р. на суму ПДВ 37 211,00 грн., до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 р. на суму ПДВ 37 211,00 грн., а, відтак, у відповідача також відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, у зв'язку з чим оскаржуване ППР № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Ф.К.А.У." задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 05.12.2014 р.

3. Судові витрати в розмірі 182,70 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Ф.К.А.У." за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук