Справа № 813/1177/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. № 876/4105/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

11.02.2014 позивачі звернулися в суд із адміністративним позовом до Сихівського районного відділу у м. Львові Головного управління ДМС України у Львівській області, який у процесу судового розгляду замінено на Головне управління ДМС України у Львівській області, у якому просять визнати протиправними дії відповідача щодо необхідності додаткової оплати послуг та зобов'язати його видати позивачам паспорти громадян України для виїзду за кордон на підставі поданих документів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що для оформлення паспортів громадян України для виїзду за кордон вони подали Сихівському районному відділу у м. Львові Головного управління ДМС України у Львівській області всі необхідні для цього документи згідно з переліком, визначеним Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3857-ХІІ) та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила). Мотиви ж відмови в оформленні паспорта, зазначені у вищезгаданому листі відповідача, не віднесені до закріплених у статті 6 Закону № 3857-ХІІ та пункті 22 Правил підстав, за наявності яких громадянинові України може бути відмовлено у його видачі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 позов задоволено, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачам у оформленні і видачі паспортів громадян України для виїзду за кордон та зобов'язано його повторно розглянути це питання.

Із постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, з посиланням на рішення Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі № 21-416а13, дійшов помилкового висновку про те, що сплата установленого Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 (далі - Декрет) державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оскільки вказане рішення Верховного Суду України не вносить до переліку або розміру обов'язкових платежів при оформленні такого паспорта.

Враховуючи те, що усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі зверталися у Сихівський районний відділ у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області з метою подання документів для нетермінового оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Позивачі надали у Сихівський районний відділ у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області наступні документи: паспорт громадянина України, копію виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см, квитанцію про сплату державного мита (170,00 грн).

Згідно листів № 4612-31 від 13.01.2014, № 4612-124 від 17.01.2014 та № 4612-125 від 17.01.2014 (а.с. 5-10) Сихівський районний відділ у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області відмовив позивачам в оформленні паспортів громадян України для виїзду за кордон, оскільки ними не здійснено оплати всіх обов'язкових платежів передбачених Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 року № 795.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом № 3857-XII.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію Закону № 3857-XII Кабінет Міністрів України постановою від 31 березня 1995 року № 231 затвердив Правила, у пункті 10 яких наведено вичерпний перелік документів, необхідних для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Згідно зі статтею 1 Декрету платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Державне мито справляється, зокрема, за видачу громадянам України паспорта для виїзду за кордон або обміну цього паспорта на території України у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (статті 2, 3 Декрету).

Таким чином, сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом № 3857-XII та Правилами - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 17.12.2013 у справі № 21-441а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Державної міграційної служби України у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року у справі № 813/1177/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 19.06.2015.