Справа № 804/13968/14
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2015 рокусправа № 804/13968/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Щербака А.А.

суддів: Баранник Н.П. Малиш Н.І.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Веесві-машинобудівний завод» звернувся з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015р. позов задоволено частково.

Суд постановив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 14 серпня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_2 від 14 серпня 2014 року в частині основного платежу 53 221,00 грн. та штрафу 26 611,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_3 від 04 вересня 2014 року в частині штрафних фінансових санкцій 300 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить оскаржену постанову скасувати в частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано те, що витрати та податковий кредит не можуть бути сформовано лише на підставі формально складених документів. Також зазначено, що кошти в сумі 60000грн. отримано з банку 25.03.2014, а обліковано у касовій книзі підприємства на підставі прибуткового касового ордеру від 26.03.2014 №17, що свідчить про наявність порушення.

Позивачем також подана апеляційна скарга, просить оскаржену постанову скувати в частині відмови в задоволенні позову, позов в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги докази про відсутність порушення п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України.

Представник позивача апеляційну скаргу ТОВ «Веесві-машинобудівний завод» підтримав повністю, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача не з'явився, про дату час, місце розгляду апеляційної скарги повідомлений.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ТОВ «Веесві машинобудівний завод» підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі акту перевірки №2586/221/31929927 від 22.07.2014 відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № від 14.08.2014 , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 234 492 грн.; № від 14.08.2014 , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 419166грн.; та № від 04.09.2014, яким позивачу визначено штрафну санкцію в сумі 303480 грн.

Актом перевірки встановлено порушення п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 196 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 156328грн.

Пункту 196.8 ст. 196 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість на суму 279444грн.

Також перевіркою встановлено несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у сумі 60 000 грн.

В порушення п. 2.11, п. 3.1, п. 7.39 та п. 7.41 Положення № 637 встановлено видачу готівкових коштів працівнику підприємства ОСОБА_1 на господарські потреби за видатковим касовим ордером від 24.04.2013 року №27 у сумі 3 480 грн. без документу, який підтверджує факт витрат готівкових коштів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено факт постачання металопрокату від ТОВ «Інтерколірметгруп», ТОВ «Компанія Інсел», ТОВ «Осіріс-ЮГ», ТОВ «Скріп - трейд» та зв'язок між вказаними витратамита господарською діяльністю ТОВ «Веесві - машинобудівний завод»

Також зазначено про наявність доказів, які б підтверджували необхідність використання придбаного у ПП «Ситрейд Групп» масла трансформаторного в господарській діяльності.

Колегія суддів в цій частині з висновками суду першої інстанції погоджується.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до п.п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Фактичне виконання угод з ТОВ «Інтерколірметгруп», ТОВ «Компанія Інсел», ТОВ «Осіріс-ЮГ», ТОВ «Скріп - трейд» підтверджено наданими копіями первинних бухгалтерських документів, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Судом першої інстанції було встановлено, що факт постачання ТОВ «Інтерколірметгруп» металопрокату підтверджується договором від 28.01.2013, договором № 2 від 31.01.2013 р. № 2 про переведення боргу, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерколірметгруп», ТОВ «Поліметал - Торг» та позивачем; рахунком-фактурою № СФ00280114 від 28.01.2013, видатковою накладною від 31.01.2013 № 0031017, податковою накладною від 31.01.2013 № 328, товарно-транспортною накладною від 31.01.2013 №Р31017.

Факт постачання ТОВ «Компанія Інсел» металопрокату підтверджується: договором постачання від 27.03.2013, рахунком-фактурою № СФ00270318 від 27.03.2013, видатковою накладною від 04.04.2013 № 0004044, податковою накладною від 04.04.2013 № 4, товарно-транспортною накладною від 04.04.2013 № Р 4044, договором постачання від 23.04.2013, рахунком - фактурою № СФ00230415 від 23.04.2013, видатковою накладною від 24.04.2013 № 0024041, податковою накладною від 23.04.2013 №80, товарно-транспортною накладною від 24.04.2013 № Р24041, договором постачання від 30.05.2013, рахунком-фактурою № СФ00300512 від 30.05.2013, видатковою накладною від 31.05.2013 № 0031053, податковою накладною від 30.05.2013 № 98, товарно-транспортною накладною від 31.05.2013 № Р31053.

Факт постачання ТОВ «Осіріс-ЮГ» металопрокату підтверджується: договором від 17.01.2014, рахунком-фактурою № СФ00170114 від 17.01.2014, видатковою накладною від 24.01.14 № 0024012, податковою накладною від 20.01.2014 № 61, товарно-транспортною накладною від 24.01.2014 № Р 24012, договором від 21.01.2014, рахунком - фактурою № СФ00210118 від 21.01.2014, видатковою накладною від 24.01.2014 № 0024013, податковою накладною від 21.01.2014 № 62, товарно-транспортною накладною від 24.01.2014 № Р 24013.

Факт постачання ТОВ «Скріп-трейд» металопрокату підтверджується: договором від 05.03.2014, рахунком - фактурою № СФ00050316 від 05.03.14, видатковою накладною від 17.03.2014 № 0017035, податковою накладною від 17.03.2014 № 5, товарно-транспортною накладною від 17.03.2014 .№ Р17035, договором від 31.03.2014, рахунком - фактурою № СФ00310314 від 31.03.2014, видатковою накладною від 31.03.2014 № 0031036, податковою накладною від 31.03.2014 № 6, товарно-транспортною накладною від 31.03.2014 № Р 31036.

Транспортування придбаного позивачем металопрокату здійснювалося транспортом, який належить ТОВ «Веесві - машинобудівний завод» - автомобілем НОМЕР_4.

Отриманий від своїх контрагентів металопрокат позивач використовував у своїй господарській діяльності для виробництва різних виробів (стріл, п'єдесталів, монтажних ланцюгів, стержнів, фланців, кришок, тощо), що підтверджується калькуляціями планової собівартості та нормами витрат на кожен вид виготовленого виробу за період з 01.01.2013 по 31.05.2014 .

Факт постачання ПП «Ситрейд Групп» масла трансформаторного підтверджується: договором купівлі - продажу від 01.08.2013 р. № 1/8; рахунком на оплату від 04.12.2013 р № 2114; видатковими та податковими накладними, рахунками на оплату, товарно-транспортними накладними.

Використання позивачем отриманого масла трансформаторного у господарській діяльності підтверджується: технічною характеристикою трансформаторів п/ст ЧП ДРРМЗ 35/6; службовою запискою від 31.12.2013 р.; договором про купівлю трансформатору; актом від 31.12.2013 р. № 61 списання масла трансформаторного.

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_2 повідомив, що працює на ПП «ДРРМЗ» заступником директора по енергетиці. Підстанція знаходиться на балансі у позивача, але обслуговує її ПП «ДРРМЗ». На двох трансформаторах були аварійні відключення та викид масла. Він особисто наполягав на заміні масла у трансформаторах. В грудні 2013 року замінили масло в 2 трансформаторах, у кожному по 5 тон. Масло привезли в бочках. Старе масло злили в бочки та здали на склад позивача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в судовому засіданні доведено фактичне здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, суми по яких позивачем включені до складу валових витрат податкового кредиту.

Наявні докази транспортування товарів, сплата за поставку з врахуванням ПДВ, податкові накладні.

Доводи апеляційної скарги є помилковими, оскільки формування суб'єктом господарювання валових витрат податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нарахування відповідачем позивачу штрафних санкцій у сумі 300000грн. є неправомірним.

Оприбуткування готівкових коштів було здійснено згідно прибуткового касового ордеру № 17. Судом першої інстанції було встановлено, що при оформленні вказаного прибуткового касового ордеру була допущена описка у зазначеній даті, а саме: замість фактичної дати - 25.03.2014 була вказана дата - 26.03.2014.

Позивачем 25.03.2014 отримано в банку по чеку 60 000 грн. для повернення фінансової допомоги ОСОБА_3 згідно умов договору №17-08/9 від 17.08.2009, що підтверджується банківською випискою.

У той же день - 25.03.2014 отримані в банку готівкові кошти в сумі 60000 грн. були оприбутковані у касі ТОВ «Веесві - машинобудівний завод» та видані ОСОБА_3 згідно видаткового касового ордеру № 17 від 25.03.2014.

Судом першої інстанції бала допитана в якості свідка ОСОБА_4 яка показала, що з 2011 року працює на підприємстві позивача бухгалтером та має повноваження отримувати грошові кошти у ПАТ «Марфін Банк» та видавати ці кошти працівникам підприємства. 25 березня 2014 року вона отримала у банку 60000 гривень для фінансової допомоги ОСОБА_5 В цей же день вона видала фінансову допомогу ОСОБА_5 Видатковий касовий ордер був виписаний нею 25 березня 2014 року. Прибутковий касовий ордер вона виписала 26 березня 2014 року помилково, а мала його виписати 25 березня 2014 року. Це підтверджується банківськими виписками і довідкою з банку, які долучено до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженої постанови в частині задоволених позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що в порушення п. 189.9 ст.189 Податкового Кодексу України позивачем занижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 226 223 грн., у тому числі: лютий 2013 року на суму 226 223 грн. помилковими.

Відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, судом першої інстанції було зазначено, що оскільки списання основних засобів відбулося у зв'язку з повною фізичною чи моральною зношеністю, така операція згідно підпункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України розглядаються для цілей оподаткування як постачання таких основних виробничих фондів та підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Як свідчать матеріали справи, позивачем відповідно до наказу №8 від 28.02.2013 «Про списання основних фондів», а також на основі бухгалтерської довідки № 4 від 28.02.2013 було проведено списання непридатних для подальшого використання об'єктів основних фондів у зв'язку з повною фізичною чи моральною зношеністю деяких об'єктів основних фондів та неможливістю використання їх у подальшому всього на суму 1131116,93 грн.

Відповідно до п 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Матеріалами справи підтверджено факт списання основних фондів, що підтверджується, зокрема, актами на списання основних засобів за формою № 03-3, наказом №8 від 28.02.2013, з якого вбачається, що виробничі засоби списані у зв'язку з повною фізичною зношеністю та неможливістю подальшої експлуатації (а.с. 64-85 том 2)

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідачем помилково визнано факт списання основних засобів з балансу ТОВ «Веесві-машинобудівний завод» фактом їх ліквідації, тоді як встановлені у справі обставини свідчать про зворотне.

Нормативно-правові норми, які регулюють відносини у сфері бухгалтерського обліку, розрізняють списання активу та ліквідацію активу.

Відповідно до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну України від 30.09.2003 № 561, об'єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визначення активом.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 серпня 2014року в частині 226223грн. основного платежу та 113111грн. штрафних санкцій підлягає скасуванню, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 3480 грн., то судом першої інстанції вірно було встановлено, що в ході перевірки встановлено видачу готівкових коштів працівнику підприємства позивача ОСОБА_1 на господарські потреби за видатковим касовим ордером від 24.04.2013 року №27 у сумі 3 480 грн. без документу, який підтверджує факт витрат готівкових коштів.

Відповідно абз. 6 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу у розмірі сплачених коштів.

Позивачем як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції доказів на спростування зазначеного порушення надано не було.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 206 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати в частині відмови в задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 серпня 2014року в частині 226223грн. основного платежу та 113111грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 серпня 2014року в частині 226223грн. основного платежу та 113111грн. штрафних санкцій.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2015р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веесві-машинобудівний завод» судові витрати 913грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС України до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш