Справа № 182/3732/15-а
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3732/15-а
Провадження № 2-а/0182/90/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.06.2015 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області - Рунчева О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити перерахунок, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у проведенні розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді у розмірі 19 488 грн., починаючи з 17 лютого 2015 року;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 17 лютого 2015 року, із розрахунку 90 відсотків від заробітної плати судді в розмірі 19 488 грн. на підставі довідки ДСА України в Дніпропетровській області № Б-с-300 від 17 лютого 2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII вона, ОСОБА_1, була звільнена з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України наказом В.о. голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року № 17-о її було відраховано зі штату суду 17 лютого 2015 року згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.ст. 24, 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідачем їй було призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 11 692 грн. 80 коп. із застосуванням відсотка розрахунку утримання 60 % від заробітку в розмірі 19 488 грн.

Вважає цей розрахунок незаконним та таким, що порушує її права виходячи з наступного.

Вона працювала на посаді судді з 22 червня 1987 року до 17 лютого 2015 року, що складає 27 років 7 місяців і 25 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07 липня 2010 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI ця стаття Закону була змінена та визначене грошове утримання судді в розмірі 60 %, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, але в подальшому Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3рп/13 положення ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано такими, що не відповідають Конституції України є неконституційними та втратили силу.

07 травня 2015 року вона звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, але 28 травня 2015 року відповідач посилаючись на ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою визначено, що місячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді відмовив їй у проведенні розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 17 лютого 2015 року в розмірі 90% від заробітної плати 19 488 грн., тому вказані дії відповідача вона вважає такими, що порушують її конституційні права, є протиправними та суттєво звужують зміст і обсяг прав судді, чим порушують її гарантії незалежності судді.

Представник відповідача у наданий судом строк надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

При цьому послався на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 17 лютого 2015 року та отримує довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Розрахунок розміру пенсії позивачу проведено згідно норм діючого законодавства. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання іншим суддям не передбачене законодавством.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Раду України наказом В.о. голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року № 17-о позивачку було відраховано зі штату суду 17 лютого 2015 року згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.ст. 24, 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Позивачці з 17 лютого 2015 року було призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 11 692,80 грн. із застосуванням відсотка розрахунку утримання 60% від заробітку в розмірі 19 488 грн.

07 травня 2015 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати розміром 19 488 грн., яка вказана в довідці Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області № Б-с-300 від 17 лютого 2015 року.

Листом від 28 травня 2015 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області позивачці було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від заробітної плати розміром 19 488 грн. у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Суд вважає таку відмову незаконною, виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За загальним правилом встановленим частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення, які зазначені Європейським судом з прав людини по справі «Кечко проти України» поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1.

Пункт 1.1 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р. передбачає, що метою закону про статус суддів є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав…..Сучасна Хартія складається з положень, які найкращім чинним гарантують досягнення таких цілей. Її положення направлені на підвищення рівню гарантій в різних європейських державах. В національні закони не можуть вноситися зміни, направлені на зниження рівню гарантій, вже досягнутих у відповідних країнах.

Пункт 1.4. Хартії зазначає, що закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Пункт 6.3 Хартії вказує на те, що Закон забезпечує гарантії для суддів, діючих в професіональній якості, від соціальних ризиків, пов'язаних з хворобою, вагітністю та пологами, інвалідністю, старістю та смертю.

Пункт 6.4 Хартії зазначає, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Рішення Конституційного Суду України мають силу закону та є обов'язковими для виконання на всій території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 у справі № 1-23/2007 встановлено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячний, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України, Законом України «Про статус суддів» не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального і соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч.3 ст.22 Конституції України.

Нараховуючи позивачці щомісячне грошове утримання із застосуванням відсотка розрахунку утримання 60% відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від заробітку в розмірі 19 488 грн., який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 року », що набрав чинності 03 серпня 2014 р., відповідач порушив усі вищезазначені норми права, чим допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод позивачки, порушив її гарантії незалежності судді, знизив рівень гарантій суддів вже досягнутих раніше в нашій державі, позбавив її майнових прав на отримання законного щомісячного довічного грошового утримання в сенсі вимог ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосував зворотню дію закону.

Так, позивачка працювала на посаді судді в період дії Закону України «Про статус суддів», який діяв до 2010 року і який передбачав при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання, виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, а також продовжувала працювати під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453, в якому ч.3 ст.138 було також передбачено при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання, виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, отже на протязі 27 років 7 місяців та 25 днів суддівського стажу позивачка мала законні сподівання на отримання щомісячного довічного грошового утримання у зазначеному розмірі.

Тому при вирішенні цього спору слід враховувати, що з огляду на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року ( набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Порядок нарахування довічного грошового утримання який був визначений ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-YI, та який в подальшому був змінений Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI та визначено 60% від грошового утримання судді, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, був у подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3рп/13 визнаний таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним) та втратив силу.

В цьому Рішенні Конституційного Суду зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, визначеної Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI суперечить ст.126 Конституції України як така, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» знову в ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені зміни та знову знижений відсоток розрахунку до 60% , що також в котрий раз звужує зміст та обсяг визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів, що порушує положення зазначені в Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3рп/13 та в інших правових актах, які зазначені вище в цій постанові, тому відповідач не мав права застосовувати при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання позивачці положення передбачені Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та не мав права відмовляти їй в перерахуванні довічного грошового утримання за її заявою.

Встановлюючи розмір відсотка, який повинен бути застосований при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання позивачки у відповідності з вимогами ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-YI та Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3рп/13, слід враховувати, що її стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, складає 27 років 7 місяців і 25 днів.

Таким чином, позивачці повинно бути нараховане довічне грошове утримання, виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 90% від заробітної плати 19 488 грн.

Зважаючи на те, що відповідач при нарахуванні позивачці довічного грошового утримання порушив основоположний в нашій державі принцип верховенства права, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивачки та вважає за необхідне задовольнити позов.

Будь-яких належних та допустимих доказів представником відповідача суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), тому з державного бюджету України на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,19,21,22,46,55,57,58,68 Конституції України, ст.ст.2,5,6,8,9,17,104-105,162,183-2 КАС України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-YI, Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3рп/13, Європейською Хартією про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити перерахунок - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведені перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % виходячи із заробітної плати судді у розмірі 19 488 (дев'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. починаючи з 17 лютого 2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, із розрахунку 90 % від заробітної плати в розмірі 19 488 (дев'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. на підставі довідки Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області № Б-с-300 від 17 лютого 2015 року, починаючи з 17 лютого 2015 року, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. В. Рунчева