Справа № 813/7154/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/62/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 року у справі за позовом приватного підприємства «РІАЛ» до Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року приватне підприємство «РІАЛ» (надалі - ПП «РІАЛ») звернулося в суд з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.09.2014 року №631 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача.

Позовні вимоги мотивувало протиправністю винесеного наказу про перевірку посилаючись на ст. 31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» №1622-18 від 31.07.2013 року, норма котрого запровадила мораторій на проведення органами державної влади перевірок суб»єктів господарювання, окрім як залишила таке право Державній фіскальній службі України. Позивач ж зазначав, що на момент винесення оскаржуваного рішення відповідач не був реорганізований шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України, був окремою юридичною особою та відповідно був не наділений правом на проведення перевірок.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.09.2014 року №631 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки приватного підприємства «РІАЛ» ().

Відповідач постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що на момент винесення спірного наказу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів кабінету Міністрів України» від 06.08.2014 року №311, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, шляхом реорганізації територіального органу Міністерства доходів та зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби. Вважає, що оскаржуваний наказ є законним.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не з»явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01.07.2014 року старшим слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу Головного управління Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції по кримінальному провадженню №0000417 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, постановою призначено позапланову перевірку дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства ПП «РІАЛ», проведення якої доручено Головному Управлінню Міндоходів у Львівській області.

09.09.2014 року на виконання постанови головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 01.07.2014 року Головним Управлінням Міндоходів у Львівській області прийнято оскаржуваний наказ №631.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів кабінету Міністрів України»» від 06.08.2014 року №311, постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, шляхом реорганізації територіального органу Міністерства доходів та зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема згідно додатку 2, постановлено утворити Головне управління ДФС у Львівській області реорганізувавши шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного Управління Міндоходів у Львівській області.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 09.12.2014 року за №19738333 станом на 09.12.2014 року, відповідач - Головне Управління Міндоходів України у Львівській області, не припинене як юридична особа публічного права у спосіб реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області

Разом з цим, 29.10.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №0035540, котрим зареєстровано Головне управління ДФС у Львівській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач Головне управління Міндоходів України у Львівській області, станом на момент винесення оскаржуваного наказу не був таким, що припинений у встановленому законом порядку, також не був на цей момент реорганізований шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області, а перебував лише на стадії такої реорганізації, та відповідно не набув статусу нової юридичної особи публічного права, а саме статусу Головного управління ДФС у Львівській області, що в свою чергу не надавало відповідачу права приймати рішення про проведення перевірки позивача без дозволу Кабінету Міністрів України або без заявки суб»єкта господарювання щодо його перевірки, оскільки відповідач, не являвся таким органом, котрому Законом було дозволено здійснювати перевірки без дозволу Кабміну чи заяви суб»єкта господарювання.

З такими висновками окружного суду погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України, - юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» врегульовано відносини, які виникають у сфері державної реєстрації, зокрема, юридичних осіб.

Відповідно до ст. 3, дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст. 4 даного Закону, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦК України, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації юридичної особи є датою державної реєстрації юридичної особи.

Стаття 33 згаданого Закону передбачає, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов»язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державних органів, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Статтею 31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» №1622-18 від 31.07.2013 року, установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб»єкта господарювання щодо його перевірки.

Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу відповідач Головне управління Міндоходів у Львівській області як юридична особа публічного права не була припинена у встановленому законом порядку та діяла як окрема юридична особа, та станом на момент винесення спірного наказу не була реорганізована шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області, таким чином Головне управління Міндоходів України у Львівській області, без дозволу Кабінету Міністрів України або без заявки суб»єкта господарювання щодо його перевірки, не вправі було призначати перевірку позивача.

Доводи відповідача про те, що його немає в переліку контролюючих органів, котрим для проведення перевірки суб»єктів господарювання слід отримати дозвіл Кабінету Міністрів України, то у нього існує право на проведення перевірки позивача без отримання такого дозволу та, крім цього, позивач перевірявся на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України, що також виключає обов»язок відповідача отримання дозволу Кабінету Міністрів України згідно постанови №408 від 13.08.2014 року, вірно спростовано судом першої інстанції.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року №408 затверджено вичерпний Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців. Пунктом 1 даної постанови передбачено, що надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком до цієї постанови (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних об»єктів суб»єктів електроенергетики та суб»єктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження.

Відповідно до п. 2 згаданої вище постанови, надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Судом встановлено, що назви органа відповідача даний перелік не містить.

З наведених норм згаданої постанови видно, що видача дозволів контролюючим органам на перевірки суб»єктів господарювання проводиться відповідно до переліку, що є додатком до постанови №408, котрий містить виключний перелік усіх державних органів, котрим ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» запроваджено обмеження на проведення перевірок, в той же час ст. 31 даного Закону право на проведення перевірок залишає за ДФС України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком окружного суду про те, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року №408, не поширюється на відповідача, оскільки такий перебував в процесі припинення у спосіб реорганізації шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, котра за умов фактичного так і юридичного формування (проведення державної реєстрації юридичної особи) вправі на проведення перевірок суб»єктів господарювання без отримання дозволу Кабінету Міністрів України, адже таке право гарантоване їй ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», однак відповідач станом на момент винесення спірного наказу перебував лише на стадії реорганізації та не був юридично оформлений та приєднаний до ДФС України.

Жодних інших доказів, які б свідчили про наявність у Головного управління Міндоходів у Львівській області підстав для винесення оскаржуваного наказу про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПП «РІАЛ» відповідачем суду не представлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та скасування наказу Головного управління Міндоходів у Львівській області від 09.09.2014 року №631 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 року у справі №813/7154/14 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.06.2015 року.