Справа № 810/1494/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року 09 год. 58 хв. 810/1494/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Тятькова І.А.,

представників позивача: Ковальського Г.В., Суярка М.О.,

представників відповідача: Щегель Т.О., Чернявської О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія»
доКиївської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (далі - ТОВ «Західна нафтогазова компанія» або позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - Київська митниця або відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2015 №125000011/2015/000040/1, картки відмови у прийняті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №125110011/2015/00015.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). Цей показник було заявлено у митній декларації, до якої були додані усі документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення згідно переліку, визначеному Митним кодексом України. Однак, митний орган безпідставно не погодився із заявленою позивачем митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про коригування його митної вартості.

За наведених обставин, позивач вважає рішення митного органу незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлені факти та застосовано норми закону.

Представник позивач у судовому засіданні 10.06.2015 позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що у жовтні 2014 року позивачем було пред'явлено до митного оформлення товар. Оскільки надані позивачем документи містили суперечливі відомості, неточності та неповну інформацію, митним органом було прийнято рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу.

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що оскаржувані рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.06.2015 заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Західна нафтогазова компанія», ідентифікаційний код 33064160, місцезнаходження: 88008, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Боженка, буд. 2, зареєстроване як юридична особа 30.06.2004.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 між продавцем - Cantarell Trading LTD (Республіка Кіпр) та покупцем - ТОВ «Західна нафтогазова компанія» укладено контракт №UZ-01-10/14, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує мінеральне паливо (вугілля енергетичне) (том І а.с.32-34).

Відповідно до пункту 2.3 контракту найменування, кількість, якість, вартість, базис поставки, комплектність, транспортні реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, строки відгрузки та строки оплати кожної конкретної партії товарів зазначаються у специфікаціях.

Поставка товару здійснюється партіями протягом 2014, 2015 років на умовах DAF українсько-російський кордон згідно Інкотермс - 2000 (пункт 2.2 контракту).

Відповідно до пункту 2.4 контракту при відвантажені товару продавець разом із вантажем передає наступні документи: товарно-транспортну накладну; паспорт якості; сертифікат відповідності товару; інвойс на партію товару.

Згідно пункту 4.3 контракту в ціну товару включена вартість упаковки, маркування, митні витрати.

31 жовтня 2014 року позивачем через митного брокера ТОВ «Брок Енерджі» (агент з митного оформлення ОСОБА_1) було пред'явлено до митного оформлення на Київській митниці партію товару - вугілля.

З метою проведення митного оформлення товару, уповноваженою особою позивача подано митному органу тимчасову митну декларацію типу IM 40 ТН від 31.10.2014 №125110011/2014/41035 на товар «вугілля кам'яне бітумінозне марки «ДР» (0-300 мм)». Код товару 27011290. Торгівельна марка відсутня, виробник - ООО «Разрез Задубровский», країна виробництва - RU, що надійшов на адресу ТОВ «Західна нафтова компанія» на виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 (том І а.с.26).

12 листопада 2014 року Київською митницею на підставі висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів від 10.11.2014 №145 було прийнято рішення №КТ-134-2014 про визначення коду товару, яким митний орган змінив код товару - (том І а.с.31).

Жодних доказів щодо оскарження даного рішення суду не надано.

20 січня 2015 року уповноваженою особою позивача подано митному органу митну декларацію типу ІМ 40 ДТ від 20.01.2015 №125110011/2015/000591 на товар: «вугілля кам'яне марки «ДР» (0-300 мм)». Бітумінозне вугілля: «коксівне вугілля». Код товару . Вага насипом 538100,00 кг. Торгівельна марка відсутня. Виробник ООО «Разрез Задубровский». Код країни походження RU, із застосуванням основного методу визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну - за ціною договору (контракту), а саме 0,065 USD за 1 кг (том І а.с.27).

На підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення, позивачем разом із митною декларацією було подано: картку обліку ТОВ «Західна нафтогазова компанія»; контракт №UZ-01-10/14 від 01.10.2014 з доповненням до нього від 22.10.2014 №1; рахунки-фактури (інвойс) від 22.10.2014 №1, від 19.10.2014; договір про надання послуг митного брокера від 30.10.2014 №151; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; посвідчення про якість вугілля від 19.10.2014, від 21.10.2014; митну декларацію країни відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, у зв'язку з тим, що у поданих документах містились розбіжності, а також вони не містили повної інформації про митну вартість товару та її складові частини, посадовою особою Київської митниці шляхом направлення електронного повідомлення було запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення (том І а.с.28).

На виконання вказаних вимог митного органу уповноваженою особою позивача були надані контракт від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01, додаткову угоду до нього від 07.10.2014 №1, контракт від 11.12.2012 №880068-011/10/12-1613, лист постачальника за контрактом від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01 - Russian Coal Trading Ag від 09.12.2014 №141209.CAN.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Київською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 31.01.2015 №125000011/2015/000040/1, згідно з якими вартість задекларованого товару митний орган визначив із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну у розмірі 0,0800 USD за одиницю та складено картку відмови у прийняті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №125110011/2015/00015 (том І а.с.23, 24).

Як вбачається із змісту вказаного рішення про коригування митної вартості товару, підставою для коригування митної вартості товару стало те, що у поданих документах містяться розбіжності, а також вони не містять повної інформації про митну вартість товару та її складові частини.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов'язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п'ята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, передбачених Митним кодексом України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення ( частина перша статті 53 Митного кодексу України передбачено.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів визначений у частині другій статті 53 Митного кодексу України. Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Крім того, частиною п'ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 № 362 (далі - Методичні рекомендації), визначено, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості посадові особи, що здійснюють такий контроль, застосовують положення Методичних рекомендацій з метою аналізу, виявлення та оцінки ризиків щодо заявлення декларантом або уповноваженою ним особою неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірному визначенні митної вартості товарів. Робота з аналізу, виявлення та оцінки ризиків може включати інші заходи, передбачені законодавством України з питань державної митної справи.

У пункті 2 Розділу II Методичних рекомендацій передбачено, що робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом: вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування до митного кордону України; перевірки включення/невключення складових митної вартості, в тому числі на підставі наявної у митного органу інформації щодо наявності таких складових митної вартості (результати документальних перевірок, відповіді на запити для встановлення автентичності тощо); порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки наявності взаємозв'язку продавця та покупця; перевірки інформації, наданої декларантом або уповноваженою особою, при продажу товарів між пов'язаними особами, щодо наближеності митної вартості товарів, визначеної основним методом до однієї з операцій, які наведені у частині вісімнадцятій статті 58 Кодексу; перевірки особливостей формування вартості окремих видів товарів відповідно до розділу 3 Методичних рекомендацій; перевірки наявності знижок/нарахувань з/до ціни оцінюваних товарів; перевірки наявності продажу оцінюваних товарів на експорт в Україну; перевірки наявності ознак підробки документів, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності прийнятих іншими митними органами рішень про коригування митної вартості товарів, що ввозились на виконання того ж зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його замінює, що і оцінювані товари.

Відповідно до пункту 2 (а) статті VII ГАТТ (Генеральної угоди про тарифи і торгівлю) оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (Ь), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Згідно з ст. 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Як зазначив у письмових запереченнях відповідач, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених позивачем до митного оформлення за митною декларацією від 20.01.2015 №125110011/2015/000591, посадовими особами митного органу встановлено, що у наданих документах містяться розбіжності та у них відсутня повна інформація про митну вартість товару та її складові частини, зокрема:

- надані до митного оформлення специфікація від 22.10.2014 №1 та інвойс від 22.10.2014 №1 всупереч вимогам контракту не містять найменування товару (зазначено лише його родову назву - вугілля) та відомостей про якість товару, що унеможливлює ідентифікацію спірної партії товару з тією, що має здійснюватись за контрактом від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, специфікацією від 22.10.2014 №1 та інвойсом від 22.10.2014 №1;

- за результатами лабораторних досліджень митницею прийнято рішення від 12.11.2014 №КТ- 134-2014 про визначення коду товару, яким встановлено, що спірний товар є «вугілля коксівне», що суперечить наданій інформації стосовно поставки вугілля марки «ДР» (0-300 мм), яке не є коксівним і декларується в іншій товарній підпозиції згідно з УКТЗЕД;

- умовами контракту від 01.10.2014 №117-01-10/14 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах поставки DАF згідно Інкотермс. Аналогічні умови поставки визначені і в специфікації №1 від 22.10.2014 та в інвойсі від 22.10.2014 №1. Відповідно до Інкотермс, за умовами поставки DАF до ціни товару має включатися вартість транспортування таких товарів до митного кордону України. Однак, згідно умов контракту від 01.10.2014 №117-01-10/14 ціна товару включає лише вартість упаковки, маркування та митні витрати. У зв'язку з цим відповідач вважає, що вартість транспортування товару повинна бути додатково включена позивачем до митної вартості, що не було зроблено останнім;

- відповідно до пункту 2.4 контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 умови оплати конкретної партії товару визначаються у відповідних специфікаціях до даного контракту чи у інвойсах. Пунктом 6 специфікації від 22.10.2014 №1 встановлено, що 100% оплачуються покупцем за кожну відвантажену партію товару протягом 15-ти календарних днів з дати поставки відповідної партії. Датою поставки вважається календарний штемпель станції призначення (ст.Бровари). У даному випадку, датою поставки товару відповідно до залізничних накладних є 29.10.2014. Таким чином, граничною датою здійснення 100% оплати спірної партії товару є 13.11.2014. Однак, станом на 20.01.2015, позивачем не надано жодних банківських документів, що підтверджують оплату спірної партії товару;

- надана до митного оформлення митна декларація країни-відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869 свідчить, що поставка здійснюється на підставі іншого зовнішньоекономічного контракту, додатків до нього та інвойсів. Так, у графі 44 експортної декларації зазначено контракт від 11.12.2012 №880068- 011/10/12-1613, додаткові угоди до контракту від 15.11.2013 №001 та від 08.10.2014 №309, рахунок-фактура від 16.10.2014 №279. Визначено умови поставки СРТ Суземка, водночас задекларовані за спірною митною декларацією умови поставки є DAF Зернове. При цьому, не міститься жодного посилання на контракт від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, який надано позивачем до митного оформлення;

- за митною декларацією країни-відправлення товар було оформлено для експорту 16.10.2014, фактично товар відправлено з території Російської Федерації 19.10.2014 та 20.10.2014. Однак, сама специфікація №1 до контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 та інвойс №1 складені лише 22.10.2014, тобто вже після фактичного відправлення товару;

- надані до митного оформлення рахунки - фактури від 19.10.2014 не містять посилання на жодний контракт чи додаткову угоду (специфікацію) до нього, чи на терміни і умови поставки, що унеможливлює ідентифікацію поставки товару;

- у графі 11 залізничної накладної від 20.10.2014 №ЄУ903178 зазначено найменування товару «вугілля кам'яне інше, вугілля кам'яне марки «Д» 161128, марки «ДР» клас 1», а в залізничній накладній від 10.09.2014 №АУ627149 зазначено найменування «вугілля бітумінозне інше, вугілля кам'яне марки «Д» 161128, марки «ДР» клас 1». При цьому, у відомості вагонів від 19.10.2014 б/н найменування товару взагалі відсутнє, а є лише одне посилання на залізничну накладну №АУ627149;

- не надані паспорти якості.

Відповідач вважає, що наведені суперечності і неточності у їх сукупності слугували достатньою підставою для витребування додаткових документів, оскільки відомості про визначення митної вартості не базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних.

Як встановлено судом, наявні у матеріалах справи специфікації від 22.10.2014 №1 та інвойс від 22.10.2014 №1 містять лише родову назву товару «вугілля» та не містять інформації щодо марки вугілля та якості товару (том І а.с.35, 37).

Водночас, наявність таких відомостей у специфікаціях передбачено положеннями пункту 2.3 контракту від 01.10.2014 №№UZ-01-10/14.

Суд звертає увагу на те, що найменування товару (послуги) - слово, поєднання слів або слова, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно його ідентифікують.

З огляду на зазначене суд погоджується з твердженням відповідача про те, що відсутність у специфікації від 22.10.2014 №1 та в інвойсі від 22.10.2014 №1 марки вугілля та відомостей про його якість унеможливлює ідентифікацію спірної партії товару з тією, що має здійснюватись за контрактом від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, специфікацією від 22.10.2014 №1 та інвойсом від 22.10.2014 №1.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що невірне визначення коду товару не свідчить про невірні числові значення його складової митної вартості, оскільки за переконанням суду невірна класифікація товару є самостійною та достатньою підставою для виникнення об'єктивних сумнівів, що документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, за результатами лабораторних досліджень митницею прийнято рішення від 12.11.2014 №КТ- 134-2014, яким встановлено, що спірний товар є «вугілля коксівне».

Відповідно до частини сьомої статті 69 Митного кодексу України, рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Однак, у митній декларації від 20.01.2015 №125110011/2015/000591 позивач зазначив код товару, який було визначено митницею у рішенні від 12.11.2014 №КТ-134-2014, а відтак, фактично погодився з рішенням відповідача.

Щодо оплати транспортування товару, то відповідно до умов контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 поставка товару здійснюється партіями протягом 2014, 2015 років на умовах DAF українсько-російський кордон згідно Інкотермс - 2000 (пункт 2.2 контракту). Тобто, поставка до кордону.

Водночас, пунктом 4.3 контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 не передбачено включення до складової вартості товару витрати на транспортування.

Тобто, така складова не була включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті позивачем.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митна вартість товару - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи, що умовами контракту не передбачено включення вартості транспортування до ціни товару, такі витрати, враховуючи положення частини десятої статті 58 Митного кодексу України, мають бути включені до митної вартості.

Відповідно до умов контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 якість, вартість, базис поставки, комплектність, транспортні реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, строки відгрузки та строки оплати кожної конкретної партії товарів зазначаються у специфікаціях (пункт 2.3 контракту).

Відповідно до пункту 6 специфікації від 01.10.2014 №1 за кожну відвантажену партію товару протягом п'ятнадцяти днів з дати поставки відповідної партії покупцем оплачується 100% вартості товару. Датою поставки товару вважається календарний штемпель станції призначення (ст. Бровари).

Як вбачається із матеріалів справи, датою поставки товару відповідно до залізничних накладних є 29.10.2014. Таким чином, граничною датою здійснення 100% оплати спірної партії товару є 13.11.2014.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про відсутність факту оплати товару станом на день подання митної декларації як доказ спростування твердження відповідача про ненадання усіх документів, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів повідомлення позивачем митному органу про вказані обставини.

Водночас, суд погоджується із твердженням відповідача про наявність у нього об'єктивних підстав для витребування доказів оплати товару, оскільки, як вбачається із умов контракту, такий документ повинен бути у розпорядженні позивача.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача як на доказ відсутності оплати товарів на додаткову угоду від 20.10.2014 до специфікації від 22.10.2014 №1, відповідно до якої сторони продовжили строк оплати до сорока п'яти днів та оборотно-сальдову відомість ТОВ «Західна нафтогазова компанія» по рахунку 632, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів надання вказаних документів митному органу під час митного оформлення товарів.

Крім цього, станом на дату розгляду справи по суті заявлених позовних вимог позивачем також не надано доказів оплати придбаного товару.

Також, як вбачається із письмових пояснень позивача від 27.05.2015 (том ІІ а.с.3-12) він погоджується з тим, що надана до митного оформлення митна декларація країни-відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869 свідчить, що поставка здійснюється на підставі іншого зовнішньоекономічного контракту, додатків до нього та інвойсів. Так, у графі 44 експортної декларації зазначено контракт від 11.12.2012 №880068- 011/10/12-1613, додаткові угоди до контракту від 15.11.2013 №001 та від 08.10.2014 №309, рахунок-фактура від 16.10.2014 №279. До того, визначено інші умови поставки (СРТ Суземка), а ніж ті, що задекларовані за спірною митною декларацією (DAF Зернове). При цьому, не міститься жодного посилання на контракт від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, який надано позивачем до митного оформлення.

З цього приводу позивач пояснив, що поставка товару не була прямою, у зв'язку з цим в митній декларації країни-відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869 зазначено, що поставка здійснюється на підставі контракту від 11.12.2012 №880068- 011/10/12-1613, додатків до нього та інвойсів.

Тобто, як зазначає сам позивач встановити, що поставка товару була не прямою можливо лише з аналізу документів, які були додатково надані позивачем на вимогу митного органу.

Відтак, суд дійшов висновку, що витребування відповідачем у позивача договорів із третіми особами є цілком обґрунтованим.

Як вбачається із письмових пояснень позивача від 27.05.2015 (том ІІ а.с.3-12) позивач погоджується з тим, що за митною декларацією країни-відправлення товар було оформлено для експорту 16.10.2014, фактично товар відправлено з території Російської Федерації 19.10.2014 та 20.10.2014. Однак, сама специфікація №1 до контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 та інвойс №1 складено лише 22.10.2014, тобто вже після фактичного відправлення товару.

З цього приводу позивач пояснив, що фактично товар перетнув російсько-український кордон 28.10.2014, що підтверджується штампами прикордонних станцій, тобто, після оформлення сторонами контракту всіх необхідних документів. Водночас позивач зазначив, що відправлення продавцем товару раніше підписання специфікації є правом продавця та не вносить суперечностей до вказаної господарської операції.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про наявність розбіжностей та неточностей у поданих позивачем документах, в тому числі і щодо числового значення митної вартості товару, а відтак і про наявність у відповідача законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів.

Відповідно до пункту 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296, запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

При електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

У зв'язку з зазначеним та на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, посадовою особою Київської митниці шляхом направлення електронного повідомлення було запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, рішення відповідача містить чіткий, конкретизований перелік документів, який необхідно було б подати позивачеві.

На виконання вказаних вимог уповноваженою особою позивача були надані лише контракт від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01, додаткову угоду до нього від 07.10.2014 №1, контракт від 11.12.2012 №880068-011/10/12-1613, лист постачальника за контрактом від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01 - Russian Coal Trading Ag від 09.12.2014 №141209.CAN.

Інших документів надано не було на не повідомлено про причини їх ненадання.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У такому випадку, відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, митним органом приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до пояснень відповідача, зважаючи на відсутність достовірних відомостей щодо числових значень митної вартості товару, митний орган був позбавлений можливості визнати заявлену декларантом митну вартість за ціною договору, оскільки розрахунки не підтверджуються документально та не піддаються обчисленню.

Як вбачається із матеріалів справи, керуючись ч.4 ст. 57 Митного кодексу України, з декларантом позивача проведено процедуру консультації, що передує застосуванню другорядних методів та проводиться з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. ст. 59 та 60 Митного кодексу України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Крім того, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України консультація у письмовому вигляді проводиться лише на вимогу декларанта. Як зазначив відповідач та не було спростовано позивачем такої вимоги заявлено не було у зв'язку з чим, консультація здійснювалася в усному порядку.

Дана обставина також зафіксована у графі 33 спірного Рішення про коригування митної вартості товарів.

Оцінюючи визначення митним органом митної вартості товарів на рівні 0,0800 USD за 1 кг на противагу задекларованої позивачем вартості на рівні 0,065 USD за 1 кг, судом взято до уваги наступне.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються, зокрема, такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України; інформація, отримана від Держмитслужби України, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація, отримана в мережі Інтернет (офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи інтернет-магазинів тощо).

Відповідно до статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами першою та другою ст. 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість оцінюваних товарів визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

Що стосується послідовного застосування методів визначення митної вартості, то як зазначив відповідач основний метод (ст. 58 МК України - за ціною договору (контракту) щодо ідентичних товарів, які імпортуються (вартість операції)) не був застосований у зв'язку з відсутністю документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (надання неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Крім цього, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Щодо другорядного методу за ціною договору щодо ідентичних товарів чи щодо подібних (аналогічних) товарів, то як зазначив відповідач, дані методи не були застосовані у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації щодо митного оформлення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів за ціною договору.

Стосовно другорядного методу на основі віднімання вартості, то даний метод також не був застосований відповідачем, оскільки для застосування вказаного методу усі складові митної вартості мають бути документально підтверджені. Однак, позивачем не було надано калькуляції щодо ціни товару, що унеможливило застосування вказаного методу.

Як зазначив відповідач, для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

У зв'язку з тим, що наведена інформація не надана декларантом та за відсутності її у митного органу даний метод також не був заснований останнім.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ/ГАТТ) - резервний метод.

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Як зазначив відповідач та підтверджено матеріалами справи, у Київської митниці на дату прийняття оскаржуваного рішення була наявна інформація для застосування резервного методу. Так, джерело інформації по товару - митна декларація від 28.11.2014 №700120003/2014/011439 та інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза», викладена у дайджесті цін товарів на світових ринках, видання №20 18.10.2014-02.11.2014. Рівень митної вартості по товару згідно джерела коригування (декларація від 28.11.2014 №700120003/2014/011439) складає 80 дол.США/тн. (замість 65 дол. США/тн., заявлених позивачем).

При цьому, за МД від 28.11.2014 №700120003/2014/011439 здійснювалось митне оформлення аналогічного товару - вугілля кам'яне, бітумінозне, коксівне (оскільки рішенням про визначення коду товару спірний товар віднесено до коксівного вугілля) із подібними фізичними характеристиками (вологість, золність, вміст сірки, летких речовин, теплота згорання), країна виробництва - Російська Федерація, поставляється насипом залізничним транспортом.

Також при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався дайджестом цін товарів на світових ринках, що доведені до митного органу Державним підприємством ДП «Укрпромзовнішекспертиза» та відповідно до яких рівень цін аналогічного товару - вугілля коксівне, країна походження РФ з подібними характеристиками (летючі речовини, сірка, зола) на умовах поставки без включення транспортних витрат до ціни складає від 100,00 до 110,00 дол. США/т.

На підставі викладеного та керуючись ст. 54, 55 Митного кодексу України посадовою особою митниці прийнято Рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару від 31.01.2015 №125000011/2015/000040/1, яким визначено митну вартість товару за другорядним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України, з урахуванням наявної у митного органу інформації.

Враховуючи, що митну декларацію, яку було взято за джерело коригування оформлено 28.11.2014, суд дійшов висновку про дотримання 90-деного терміну, встановленого ст. 5 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Враховуючи наведене, застосування резервного методу повністю відповідає вимогам чинного законодавства з питань державної митної справи.

Крім того, твердження позивача про те, що Київською митницею не зазначено конкретних обставин, які викликали сумніви, не надано обґрунтування підвищення митної вартості, не вказано обставин, які мають підтвердити документи, що витребовувались, не підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що у випадку коли декларант позивача чи сам позивач вважає, що отриманої ним під час консультації інформації недостатньо, він мав право звернутися до митного органу з вимогою про надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, в тому числі і про надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування (п.п. 7,8 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України). За таких обставин митниця зобов'язана надати таку письмову інформацію на вимогу декларанта (п.п. 2,3 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України).

Однак, суду не надано жодних доказів такого звернення.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій та рішень у спірних правовідносинах.

Водночас, докази подані позивачем, спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Крім цього, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 37383,10 грн., та, відповідно, 2 відсотки від них дорівнюють сумі у розмірі 747,66 грн. А відтак, у даному випадку, розмір судового збору, що підлягає сплаті позивачем, дорівнює 1,5 розмірам мінімальної заробітної плати, що станом на 1 січня становить суму 1827,00 грн.

Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до платіжного доручення від 31.03.2015 № 1848 позивачем сплачено частину судового збору у розмірі 146,16 грн., суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у розмірі 1680,84 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (ідентифікаційний код 33064160) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 12 червня 2015 р.