Справа № 22-а-3373/11
Суддя: Боймиструк С.В. С. В.
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області

в складі: головуючого судді Боймиструка С.В.,суддів Мельника Ю.М., Рожина Ю.М.,

при секретарі Міщук Л.А.

з участю ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду від 16 квітня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Рівненської обласної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобовязання нарахувати і виплатити недоплачену грошову допомогу при народженні дитини та щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 22 січня 2010 року звернулася до суду із позовом, який в подальшому 1 березня 2010 року уточнила та просила визнати дії відповідача протиправними, зобовязати відповідача нарахувати їй грошову допомогу при народженні дитини 22,6 прожиткових мінімумів для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»в розмірі 10463,8 грн. і стягнути на її користь недоотриману частину допомоги в розмірі 1963 грн. 80 коп. та недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 11 вересня 2007 року по 1 березня 2010 року включно в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до ст. 43 вказаного Закону в розмірі 23899 грн. 64 коп. та зобовязати відповідача виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною у вказаному розмірі з 1 березня по 18 липня 2010 року включно, а також стягнути з відповідача 4345 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Рівненського міського суду від 16 квітня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій відповідача протиправними та зобовязання нарахувати і стягнути недоплачену грошову допомогу при народженні дитини та щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

У поданій на дану постанову апеляційній скарзі позивач посилається на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що вона намагалася вирішити спір в досудовому порядку, а тому строк звернення до суду повинен обчислюватися з дня отримання нею відповіді від Головного Управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА 30 листопада 2009 року. Звернувшись до суду 22 січня 2010 року, вважає річний строк звернення до суду не пропущеним.

Доводить, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна виплачуватися їй у розмірі, передбаченому ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»№ 2240-III, тобто при розрахунках необхідно виходити з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для застрахованої працездатної особи.

Зазначає, що судом першої інстанції не вирішені її позовні вимоги про перерахунок допомоги по догляду за дітьми у 2009-2010 роках та відшкодування моральної шкоди.

Просить оскаржувану постанову скасувати та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свої вимоги підтримала повністю й надала відповідні пояснення.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міськради просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа на стороні відповідача - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Рівненської обласної державної адміністрації надіслав до суду заперечення, що Центр не є належним відповідачем та просив справу розглянути у їх відсутність.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог та залишення їх частини без розгляду з таких підстав .

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю малолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, здійснює за ними догляд і має право на отримання допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трьох років та перебуває на обліку у відповідача ( а.с.26-28).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка є застрахованою особою в системі загальнообовязкового державного соціального страхування та допомога їй по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була призначена їй відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»( а.с.24-26).

_____________________________________________________________________________________________________________

Справа № 22-а-3373/11 Головуючий в суді 1 інст.: ОСОБА_5

Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки на отримання допомоги на дітей дійсно були порушені відповідачем невиплатою цієї допомоги в повному обсязі за 2007-2008 роки, однак позивачкою пропущено строк звернення до суду щодо заявлених вимог, а також що безпідставні її вимоги щодо стягнення з відповідача суми недоплаченої грошової допомоги при народженні дитини.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду.

Суд першої інстанції ухвалюючи в справі оскаржувану постанову від 16 квітня 2010 року порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Висновок місцевого суду про те, що права позивачки на отримання допомоги на дітей були порушені відповідачем невиплатою цієї допомоги в повному обсязі за 2007-2008 роки не ґрунтуються на законі.

Крім того, місцевий суд застосував наслідки пропущення строку звернення до суду до вимог, які заявлені в межах річного строку звернення до суду та не вирішив всі позовні вимоги заявлені позивачкою, зокрема про зобовязання відповідача виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 березня по 18 липня 2010 року включно та про стягнення відшкодування за заподіяну моральну шкоду в розмірі 4345 грн.

Колегія суддів вирішуючи даний спір виходить з наступного.

Відповідно до ст. 42 та 43 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун, які фактично здійснює догляд за дитиною) у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає з 1 квітня 463 грн., з 01 жовтня 470 грн.

На підставі абзацу третього ч. 2 ст. 56, п.7,14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік"дію статті 15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" та ст. 41 та 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп положення статей 29, 36, частини 2 статті 56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів 7, 9, 2, 13, 14, 23, 29, 30, 39,41, 43, 44, 45, 46, статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік " визнані такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони , інші правові акти або їх окремі положення , що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, із з 11 вересня (згідно заявлених позовних вимог) і до 31 грудня 2007 року відповідач мав виплачувати позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав 22 січня 2010 року.

Згідно ст.100 КАС України (в редакції на час розгляду справи місцевим судом) пропущення строку звернення до суду було підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду (а.с.116).

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України (в редакції на той час), строк обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року було оприлюднено в «Офіційний вісник України»від 27 липня 2007 року, № 52, стор. 138.

Крім того, про порушення свого права на отримання допомоги в розмірі, визначеному законодавством, позивачка повинна була дізнатися при отриманні допомоги на дитину в меншому розмірі ніж передбачено законом.

Посилання позивачки на необхідність застосування судом строку позовної давності передбаченого нормами ЦК України, оскільки змінилась підсудність справ з соціальних виплат і вони підлягають розгляду за нормами ЦПК України (на час ухвалення оскаржуваної постанови) не заслуговують на увагу. Спір є публічно-правовим та розглядався за нормами КАС України.

Крім того, твердження позивачки, що вона намагалася вирішити спір в досудовому порядку, а тому строк звернення до суду повинен обчислюватися з дня отримання нею відповіді від Головного Управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА 30 листопада 2009 року, не заслуговує на увагу.

Колегія суддів вважає, що відмова відповідача від 30 листопада 2009 року (а.с.24) поновити порушене право позивачки за 2007-2008 роки не поновлює строку звернення за захистом порушеного права за попередні роки.

Згідно ч.2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, вирішуючи дану справу, вважає за необхідне застосувати наслідки пропущення строків звернення до суду з адміністративним позовом (ст. 100 КАС), оскільки вимоги позивача виходять за межі річного строку звернення, визначеного ст. 99 КАС України, а підстав для поновлення такого строку не вбачає, тому позов з вимогами за період з 11 вересня до 31 грудня 2007 року слід залишити без розгляду.

Щодо заявлених вимог позивачки про зобовязання відповідача нарахувати та стягнути з нього допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними (ОСОБА_3, 28 квітня 2009 року, а ОСОБА_4, 18 липня 2010 року) трьохрічного віку за 2008-2010 роки, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Пунктом 23 розділу ІІ ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до статей 13,15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»були внесені зміни, які вступили в силу з 1 січня 2008 року, згідно яких, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Також, із зазначеного Закону були виключені норми, відповідно до яких право на отримання допомоги мали лише особи незастраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 25 розділу ІІ ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 43, яка встановлювала розмір допомоги за дитиною до досягнення нею трирічного віку для застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, була виключена із ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 25 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо внесення змін до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" були визнані неконституційними.

Таким чином, в період з 1 січня по 22 травня 2008 року розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для осіб, застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулювався ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а з моменту втрати чинності положень пункту 25 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»зазначені правовідносини регулювалися також і ст. 43 ЗУ"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що зміни до статей 13,15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»були внесені ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»з 1 січня 2008 року, а зміни у ст. 43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який діяв у часі раніше, з 22 травня 2008 року не вносились, пріоритетними в даному випадку для застосування є положення ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Щодо виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у 2009-2010 роках, то згідно з ч.2 ст. 46 розділу V Закону від 26 грудня 2008 року № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та ч.3 ст.45 Закону від 27.04.2010 № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

На даний час діє Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (із змінами та доповненнями), відповідно до п.22 якого, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Позивачці в 2008-2010 роках виплачувалася допомога по догляду за кожною дитиною до досягнення 3-х річного віку в розмірі не менше 130 грн. щомісяця ( а. с. 78).

Враховуючи те, що відповідач у 2008-2010 роках виплачував позивачу допомогу у розмірах, встановлених новою редакцією ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», не менше 130 грн., а законодавство щодо цих виплат, вимоги позивачки в цій частині є безпідставними.

Щодо вимог позивачки про зобовязання відповідача нараховувати їй надалі в період з 1 березня (після уточнення позовних вимог) по 18 липня 2010 року допомогу по догляду за дитиною в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вони також є безпідставними. Суд не може на майбутнє зобовязувати відповідача вчинити певні дії, оскільки відповідно до ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист порушеного права, а не захист можливого його порушення в майбутньому та не відомо чи буде це право позивача порушено в майбутньому. Крім того, на даний час вирішення спору, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в інтересах якого заявлялась така вимога, досяг трьохрічного віку.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми недоплаченої грошової допомоги при народжені дитини (сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3), то вона також не підлягає до задоволення.

Згідно ст.41 вищезазначеного Закону № 2240-III допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (редакція чинна на момент народження позивачем дитини).

Разом із тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 2240-III до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат, передбачених статтями 41, 43, 46 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплат до прожиткового мінімуму.

Статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»було установлено, що у 2007 році допомога при народженні дитини відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі 8500 гривень та передбачено, що її виплата здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, а решта протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вищезазначені положення закону на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнані не були та своєї чинності не втратили та мають пріоритетне значення перед нормою ст.41 Закону № 2240-III, оскільки прийняті законодавцем пізніше.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»виконав свій обовязок перед позивачем з виплати їй одноразової допомоги при народженні дитини (а.с.26) та заборгованості з цієї виплати перед позивачкою немає.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь відшкодування в розмірі 4345 грн. за заподіяну моральну шкоду, то ця вимога позивачки не ґрунтується на законі. Ні Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми», ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»не передбачено відшкодування моральної шкоди. Позивачкою не наведено доказів спричинення їй відповідачем моральної шкоди.

Підстави, в яких полягає заявлена та описана в позові і підтримана в суді позивачкою моральна шкода не відповідають підставам визначеним в ст.23 ЦК України, а тому вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною.

Керуючись ст.100, п.3 ч.1 ст. 198 , п.4 ч.1 ст. 202 , ст. 207 КАС України , колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Постанову Рівненського міського суду від 16 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1:

про стягнення недоотриманої допомоги в розмірі 1963,8 грн. при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3;

про зобовязання відповідача нарахувати та стягнути на її користь допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними (ОСОБА_3, 28 квітня 2009 року, а ОСОБА_4, 18 липня 2010 року) трьохрічного віку за період з 1 січня 2008 року по 18 липня 2010 року;

про стягнення на її користь відшкодування в розмірі 4345 грн. за заподіяну моральну шкоду, -

відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення коштів за період з 11 вересня по 31 грудня 2007 року залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: