Справа № 317/4892/14-а(2-а/317/10/2015)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2015 рокусправа № 317/4892/14-а; провадження №2-а/317/10/2015

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області
на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року у справі №317/4892/14-а; провадження №2-а/317/10/2015
за позовом до про ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області визнання дій протиправними та стягнення щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги по ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2013-2014 роки з урахуванням раніше сплачених сум.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року у справі №317/4892/14-а; провадження №2-а/317/10/2015 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області провести перерахунок та виплату позивачу щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше сплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не норми Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Разом з тим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача недоплаченої суми щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2013 рік не підлягають задоволенню, оскільки поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено та доказів про поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду за захистом своїх прав не надано.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року у справі №317/4892/14-а; провадження №2-а/317/10/2015 та відмовити у задоволенні позовних вимог. Як свідчить зміст апеляційної скарги, постанова оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що ним було виконано покладені на нього функції виплати допомоги у повному обсязі, виплата допомоги здійснена в тому розмірі, який передбачено законодавством.

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

Частиною 2 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, внаслідок чого його визнано інвалідом першої групи.

27 жовтня 2014 року позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та листом №06-2/2569 від 04 листопада 2014 року позивача було повідомлено, що йому нарахована та виплачена щорічна допомога на оздоровлення, зокрема за 2014 рік у розмірі 120 грн.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла на момент виплати позивачу допомоги у 2014 році, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Крім того, станом на момент виплати відповідачем щорічної допомоги на оздоровлення у 2014 році дія вищенаведених положень законодавства України не була зупинена, зміни також внесені не були.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, здійснюючи виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2014 році у розмірі меншому, ніж встановлений ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач діяв протиправно.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в наступній редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.» та зазначає, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

З цього приводу необхідно звернути увагу на те, що вищенаведена відповідачем редакція статті 48, яка викладена шляхом внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України від 28.12.2007 р. N107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N10-рп/2008 визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

У відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також не приймаються до уваги посилання відповідача на положення Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», оскільки на момент здійснення суб'єктом владних повноважень виплати щорічної допомоги позивачу на оздоровлення у 2014 році жодних змін вказаним нормативно-правовим актом до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було внесено.

Стосовно посилань відповідача на необхідність застосування у спірних правовідносинах підзаконних нормативно-правових актів - Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року №562 та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 20 вересня 2005 року №936 необхідно зазначити наступне.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За викладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосовувати до спірних правовідносин саме положення статті ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як такого, що має вищу юридичну силу за підзаконні нормативно-правові акти на які посилається відповідач.

Крім того, слід зазначити наступне.

Рішенням Конституційного суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

В 2014 році нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначеним ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не приймалися.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, згідно з викладеними положеннями чинного законодавства України та матеріалами справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог є правомірним. Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 05 лютого 2015 року, з огляду на що дане судове рішення необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року у справі №317/4892/14-а; провадження №2-а/317/10/2015 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова