Справа № 826/1459/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2015 року № 826/1459/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної міграційної служби України
до Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
Обставини справи:

Державна міграційна служба України звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про визнання протиправною та скасування постанови від 14.01.2015 №216/15 про відкриття виконавчого провадження; визнання протиправною бездіяльності щодо відсутності розгляду клопотання від 21.01.2015 №9.3/79-15.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виконавче провадження №46012766 здійснюється державним виконавцем з порушенням імперативних приписів законодавства, що призводить до порушення прав та законних інтересів держави в особі Державної міграційної служби України. Окрім того, позивач зазначив, що для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен перевірити, чи подана заява про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 та чи вчинено таке волевиявлення саме вказаною особою. В даному випадку заява про відкриття виконавчого провадження надійшла поштою, нотаріально не посвідчена, отже, особу заявника не встановлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2015 залучено до участі у вирішені справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1.

Представник Державної виконавчої служби України в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином, подавши клопотання про заміну відповідача Державну виконавчу службу України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та розгляд справи в письмовому провадженні, яке судом задоволено. Також через канцелярію суду відповідач надав матеріали виконавчого провадження №46012766.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко Оксаною Сергіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46012766 про примусове виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 №813/4086/14 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління державної міграційної служби України в Львівській області звернуто до негайного виконання.

21 січня 2015 року позивач на адресу відповідача надіслав поштовим зв'язком клопотання від 21.01.2015 року №9.3/79-15 про зупинення виконавчого провадження, в якому Державна міграційна служба України просила звернутись до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про відстрочку виконання рішення до 12 березня 2015 року (включно), на підставі якого 08.09.2014 року видано виконавчий лист №823/4086/14 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року та зупинити виконавче провадження №46012766 на час судового розгляду заяви державного виконавця про відстрочку виконання судового рішення.

Станом на день подачі позову клопотання позивача від 21.01.2015 року №9.3/79-15 відповідачем не розглянуто.

Вважаючи, що у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом,

Окрім зазначеного, позивач вважає протиправною бездіяльності щодо відсутності розгляду клопотання від 21.01.2015 №9.3/79-15.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У ч. 2 вказаної статті зазначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (частина 3статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав при вчиненні виконавчих дій.

У відповідності до частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до підпункту 3.4.2 пункту 3.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про відкриття виконавчого провадження.

Суд встановив, що оскаржувана постанова від 14.01.2015 про відкриття виконавчого провадження №46012766 прийнята на підставі заяви ОСОБА_1, що надійшла до Державної виконавчої служби України поштовим зв'язком 13.01.2015 року.

Позивач посилався на те, що для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен перевірити, чи подана заява про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 та чи вчинено таке волевиявлення саме вказаною особою. В даному випадку заява про відкриття виконавчого провадження надійшла поштою, нотаріально не посвідчена, отже, особу заявника не встановлено, що на думку позивача свідчить про відсутність у відповідача підстав для відкриття виконавчого провадження на підставі даної заяви.

Згідно Закону України "Про виконавче провадження", вищевказаної Інструкції та інших актів законодавства України не передбачено додаткових процедур для ідентифікації особи стягувача, який звертається з заявою про примусове виконання судового рішення, при надходженні заяви поштою, оскільки згідно процесуального законодавства виконавчий документ може бути виданий лише за заявою стягувача (або його представника), не може бути отриманий будь-якою особою і, відповідно, не може бути пред'явлений будь-ким до виконання поза волею стягувача.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Таким чином, позивач, подаючи позов, стверджує про порушення державним виконавцем обов'язку, який на нього не покладено чинним законодавством, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, суд звертає увагу, що в письмових поясненнях (а.с. 138), наданих суду, ОСОБА_1 повідомляє, що заяву про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2014 року підписував особисто.

Таким чином, у відповідача були правові підстави для відкриття виконавчого провадження на підставі вказаної заяви стягувача.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З досліджених судом матеріалів слідує, що виконавчий лист від 08.09.2014 року повністю відповідає вимогам закону, а тому суд вважає, що державний виконавець відділу ДВС був зобов'язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження протягом трьох робочих днів після отримання заяви стягувача у відповідності до ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" .

Отже, оскільки заява стягувача про відкриття виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції №512/5, то у державного виконавця були наявні всі підстави для відкриття виконавчого провадження.

Інших доводів, окрім вищенаведених, які б вказували на протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №46012766 від 14.01.2015 року, позивач не навів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо відсутності розгляду клопотання від 21.01.2015 №9.3/79-15, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Вказане положення надає право сторонам виконавчого провадження, а також державному виконавцю звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку відповідного рішення.

При цьому, сторона виконавчого провадження наділена відповідним правом незалежно від думки з цього приводу державного виконавця.

В даному випадку, Державна міграційна служба України, як боржник у виконавчому провадженні не реалізувало своє право на звернення до суду в порядку ст. 36 Закону, а звернулося з відповідним клопотанням до державного виконавця, який не був зобов'язаний його задовольняти, оскільки міг не погодитися з необхідністю відстрочення виконання рішення.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону надає право, а не зобов'язує державного виконавця зупиняти виконавче провадження навіть у випадку звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою заявою про відстрочку виконання відповідного рішення.

Державний виконавець приймає рішення щодо звернення до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення, а також про можливість зупинення виконавчого провадження у такому випадку на власний розсуд.

Крім того, суд повторно наголошує, що сторона у виконавчому провадженні наділена правом самостійного звернення до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення, тоді як державний виконавець задовольняти відповідне звернення не зобов'язаний.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, у зв'язку з чим у постанові державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №46012766 зазначено про обов'язок боржника негайно виконати судове рішення.

В даному випадку у суду відсутні підстави для висновку про визнання протиправною бездіяльності щодо відсутності розгляду клопотання від 21.01.2015 № 9.3/79-15.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур