Справа № 2а-16155/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2015 року м. Київ К/800/8339/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012

у справі 2а-16155/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод"

до Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова

Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 позов задоволено частково.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена перевірка позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Промспец Консалтинг» за результатами якої було складено акт № 701/23-405/34955335 від 19.05.2011.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п.п. 5.2.1. п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3, п. 3, п. 4.1. ст. 4 , п.п. 7.3. 1 п. 7.3, п. 7.4.4. пп. 4.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі вищезазначеного акта відповідачем повідомлення-рішення № від 02.06.2011 на суму 120505, 25 грн., № від 02.06.2011 р. на суму 140630 грн., № від 06.09.2011 нас суму 112 503, 75 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що як на підставу для висновків щодо порушення позивачем вказаних вище норм Закону України «Про податок на додану вартість», є твердження відповідача про те, що у ТОВ «Промспец консалтинг»відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Суди не погодились із такою позицією відповідача з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2010 між позивачем у якості покупця та ТОВ «Промспец Консалтинг» у якості продавця був укладений договір купівлі - продажу, за яким ТОВ «Промспец Консалтинг» зобов'язувалося передати у власність ТОВ «Машгідропривод» запчастини до обладнання, металопрокат.

Так, п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до приписів п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно п.п. 7.5.1 п.7.5. ст.7 цього Закону вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). При чому, відповідно до п.п. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З викладених правових норм випливає, що умовою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою виконання операцій, які є об'єктом оподаткування ПДВ та податку на прибуток, а також наявність належним чином оформлених первинних облікових документів на купівлю товарів (робіт, послуг).

Суди не встановили недостовірності або суперечливості у поданих позивачем на обґрунтування податкового кредиту та валових витрат документах, а також наявність фактичних обставин, що дозволили б оцінити операції між Товариством та ТОВ «Промспец Консалтинг» як фіктивні.

Відповідач, в свою чергу, не подано доказів, які свідчать про те, що товар насправді не поставлявся позивачеві, або поставлявся іншою особою, ніж та, що вказані у первинних документах (ТОВ «Промспец Консалтинг»).

Посилання відповідача на фіктивний характер діяльності спірного постачальника саме по собі не може спростовувати реальність розглядуваних операцій. Наявність у контрагента ознак організації, що не провадить господарську діяльність, саме по собі не є доказом отримання покупцем необґрунтованої податкової вигоди, адже кожний учасник господарського обороту несе індивідуальну відповідальність за виконання своїх обов'язків та незалежно один від одного реалізує свої права. Відсутність у контрагента задекларованих основних та транспортних засобів саме по собі не є доказом фіктивності правочину за участю такого контрагента та не свідчить про нереальність товарного обороту.

З матеріалів справи вбачається, що оплату за поставлені товарно-матеріальні цінності було здійснено позивачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахункових рахунок контрагента, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. Податковим органом не встановлено вексельної схеми, кругового руху та переведення безготівкових коштів у готівку саме платником, у результаті чого було б виявлено повернення в його адресу раніше направлених грошових коштів або переведення у готівкову форму коштів з банківського рахунку з метою їх виключення з податкового контролю.

Оцінюючи зібрані у справі докази судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зокрема, акт перевірки контрагента ТОВ «Промспец консалтинг», на який в обґрунтування своїх доводів посилався відповідач, не є належним доказом, оскільки постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2011р. по справі №2-а-3002/11/2070, яка набрала законної сили, було визнано неправомірними дії податкового органу щодо проведення перевірки вказаного підприємства та скасовано зобов'язання з ПДВ, що також було пов'язано із господарськими взаємовідносинами із ТОВ «МТР ГРУПП».

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 у справі 2а-16155/11/2070 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 у справі 2а-16155/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко