Справа № 802/1107/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2015 р. Справа № 802/1107/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Щолокової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, відповідачем було складено акт №3/1701/НОМЕР_2 від 19.11.2014 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 37971,50 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки відносно заниження задекларованих фізичною особою-підприємцем показників у рядках (1-8.2) декларацій з податку на додану вартість на загальну суму 30377,20 грн. та, відповідно, і з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із вимогами його скасування.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові, а також додаткових письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених письмово, аргументуючи свої заперечення обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 19.11.2014 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 23.10.2014 року по 12.11.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Підлясником С.М. була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №3/1701/НОМЕР_2 від 19.11.2014 року, у висновках якого, окрім іншого, зазначено про порушення ФОП ОСОБА_3:

- п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 30377,20 грн., в тому числі за грудень 2011 року на суму 23880,57 грн., грудень 2012 року на суму 3002,86 грн., грудень 2013 року на суму 3493,76 грн.

На підставі даних висновків Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області 02.12.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 30377,20 грн. за основним платежем та на 7594,30 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 37971,50 грн.

Рішенням Головного управління ДФС у Вінницькій області від 20.01.2015р. № 12/І/02-32-10-04 та рішенням Державної фіскальної служби України від 16.03.2015р. № 2340/І/99-99-10-01-03-14, прийнятими за результатами розгляду первинної та повторної скарги позивача, зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Так із акта перевірки вбачається, що за наслідками перевірки відображених у рядку 1 декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" показників за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року у загальній сумі 464992,00 грн. податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, зокрема: не нараховано податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, в результаті чого ФОП ОСОБА_3 було занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 30377,2 грн., в тому числі за грудень 2011 року на суму 23880,57 грн., за грудень 2012 року на суму 3002,86 грн., за грудень 2013 року на суму 3493,76 грн.

Таких висновків відповідач дійшов досліджуючи надані ФОП ОСОБА_3 до перевірки документи, а саме: довідки про стан залишків ТМЦ на початок та на кінець кожного звітного періоду 2011р., 2012р., 2013р., податкові накладні щодо придбання та постачання, видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки. Проаналізувавши обставини придбання товару та його реалізацію, що відображено у додатку № 1 до акту перевірки (т. 1 а.с. 212) по таким найменуванням ТМЦ як дюза (клапан) для ТРВ ALCO (Германия); повітроохолоджувач Termokey РМ 245.66 D6 ЕМ; компресор NE 1121 Z; компресор NB 2118 Z; компресор NE 2125 GK; компресор NE 2134 Z; фреон R 22(13,6 кг); фреон R 22(10,9 кг); фреон R 404а San Меі (10,9кг) (38247800); фреон R 404а (10,9 кг); фреон R 134а San Меі (13,6кг) ); фреон R 134а (13,6 кг); фреон R 404а (13,6 кг); фреон R 507(11,3 кг); С- К 160 Н5-02 з компл. К-2; С-К 175 Н5-02 з компл. К-2; С-К 200 Н5-02 з компл. К-2; С-К 150 Н5-02 з реле К-6; С-К 130 Н5-02 з реле К-6; вентилятор YWF 4 D-450 (S); генератор 160-84103; фреон R 22 San Меі (13,6 кг) ); фреон R134a San Меі (13,6 кг) ); фреон R 410а San Меі (11,3 кг) ); фреон R-141b Genesolv 2000 (250 кг) податковий орган констатував розбіжність вищезазначених ТМЦ на кінець кожного звітного періоду, тобто встановив відсутність відомостей щодо подальшого їх використання у господарській діяльності позивача. Отже, на думку податкового органу, такі товари використані не в господарській діяльності платника податку.

Проте, суд із зазначеними вище доводами Вінницької ОДПІ не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено в матеріалах перевірки та вбачається із обставин справи, на формування відображених у рядку 1 декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" показників за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року у загальній сумі 464992,00 грн. мав вплив здійснення платником податків операцій постачання запчастин та обладнання для холодильних установок та іншого устаткування, а також надання послуг обслуговування та ремонту холодильного обладнання.

У свою чергу в процесі розгляду справи з'ясувалося, що підставою для виникнення вказаних у акті перевірки розбіжностей у кількості товарно-матеріальних цінностей на кінець кожного звітного періоду слугувало у першу чергу наявність відмінностей у найменуванні придбаних та реалізованих товарно-матеріальних цінностей, зазначених у додатку № 1 до акту перевірки №3/1701/НОМЕР_2 від 19.11.2014 року, у зв'язку з чим відповідач безпідставно дійшов висновку про збільшення залишків товару, який фактично був реалізований, та, у зв'язку із цим, здійснення подвійного включення вартості залишків товару на кінець звітних періодів.

Зазначені обставини були предметом повного та детального дослідження, яке відбувалося у судових засіданнях 26.05.2015р., 02.06.2015р., 09.06.2015р., 16.06.2015р. Так, судом були досліджені усі первинні документи, зокрема податкові та видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки, регістри бухгалтерського обліку, картки рахунків, відомості про залишки ТМЦ на кінець кожного звітного періоду, за результатами співставлення та аналізу яких встановлено, що при ведені господарського обліку придбаних позивачем товарів мали місце деякі відмінності у найменуваннях товарів, зокрема зазначення у облікових документах не повної назви товару або ведення обліку товару за тотожним найменуванням (фреон-хладон) із ідентичними кодами УКТ ЗЕД.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач допускав зміни у найменуваннях окремих ТМЦ, зокрема: у 2011 році дюза (клапан) для ТРВ ALCO (Германия) отриманий по накладних від постачальників оприбутковувався в обліку ФОП ОСОБА_3 як TPB TI-HW R-22 або дюза TPB чи дюза (клапан) для ТРВ ALCO, в свою чергу повітроохолоджувач Termokey РМ 245.66 D6 ЕМ оприбутковувався в обліку і в подальшому реалізовувався як воздухоохладитель РМ 245.66, Фреон R 22(13,6 кг) як Хладон R 22, Фреон R22 (10,9 кг) як Хладон 408а (10,9 кг), Фреон R 404а (10,9кг) як Хладон R 404а, Фреон R 134а (13,6кг) як Хладон R134а, Фреон R 404а (13,6 кг) як Хладон 406а (13,6 кг), Фреон R 507(11,3 кг) як Хладон 507, С- К 160 Н5-02 з компл. К-2 як мотор-компресор С-К160, С-К 175 Н5-02 з компл. К-2 як мотор-компресор С-К175, С-К 200 Н5-02 з компл. К-2 як мотор-компресор С-К200, С-К 150 Н5-02 з реле К-6 як мотор-компресор С-К150, С-К 130 Н5-02 з реле К-6 як мотор-компресор С-К130, вентилятор YWF 4 D-450 (S) як вентилятор осьовий YWF 4 D-450 (S); у 2012 році Фреон R22 (13.6 кг) оприбутковувався в обліку як Хладон 22, Фреон R134a (13,6 кг) як Хладон R134a, Фреон R 404a San Меі (10,9 кг) ) як Фреон R 404a San Меі (10,9 кг) та Хладон R 404a (10,9 кг); у 2013 році Фреон R22 (13,6 кг) ) оприбутковувався в обліку як Фреон R22, Фреон R410а San Mei (11,3 кг) ) як Хладон 410а San Mei (11,3 кг).

Зазначені відмінності у найменуваннях ТМЦ, які не враховані відповідачем, на переконання суду не можуть свідчити про порушення позивачем підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, оскільки вказані ТМЦ були оприбутковані на підставі накладних отриманих від постачальників, а в подальшому реалізовані позивачем різним покупцям, що підтверджується відповідними первинними документами наявними у матеріалах справи. Наявність вказаних ТМЦ у залишках підтверджується відомостями залишків товарів на 01.01.2011 року, 01.01.2012 року та 01.01.2013 року.

При проведені перевірки податковий орган обмежився лише формальним дослідженням первинних документів при цьому залишив поза увагою інші документи бухгалтерської звітності, зокрема регістри бухгалтерського обліку, оборотно-сальдові відомості, інші документи, ведення яких передбачено законодавством, та не встановив на які напрями виробничої діяльності були використані ТМЦ, залишки яких перевірялися. При цьому перевіряючим не були взяті до уваги всі наявні у позивача первинні бухгалтерські документи та не було здійснено їх співставлення із регістрами бухгалтерського обліку, аналіз яких дає можливість у повній мірі спростувати зазначені у акті перевірки висновки.

Натомість, судом вказані обставини перевірені та з'ясовано, що відповідачем не враховувалась як придбання окремих ТМЦ згідно видаткових та податкових накладних так їх подальша реалізація, що призвело до помилкового висновку про відсутність відомостей щодо подальшої реалізації ТМЦ у межах господарської діяльності позивача. Крім того, такі висновки відповідача при визначені залишків товарів для нарахування податкових зобов'язань з ПДВ зумовили безпідставне послідуюче включення вартості залишків на 2011 рік у залишки 2012 року, а з 2012 року у наступний період (зокрема, по таким позиціям ТМЦ як Фреон R 404a San Меі (10,9 кг), де залишок за даними перевірки на 2011р. - 100,6 перейшов у залишок на початок 2012 року - 100,6, відповідно залишок на кінець 2012р. - 176,05 перейшов у залишки на початок 2013 р. Подібне стосується і Фреону R 134a San Меі (13,6 кг), Фреону R 22 San Меі (13,6 кг)).

Причини за яких відповідачем не враховано наявні у матеріалах справи (та існуючі на момент проведеної перевірки) первинні бухгалтерські документи, які підтверджують як придбання так і реалізацію позивачем ТМЦ у акті перевірки не зазначено і в судовому засіданні представником відповідача не повідомлено. Встановивши, що має місце розбіжність, яка пов'язана із придбанням товару та його подальшим обліком та реалізацією за дещо відмінним найменування, перевіряючим не з'ясовувався подальший рух цього товару, його однопредметна належність, не проводилася інвентаризація залишків ТМЦ.

Наведені вище обставини та зазначені відмінності у найменуваннях ТМЦ, на переконання суду, не можуть свідчити про порушення позивачем підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, оскільки вказані ТМЦ були оприбутковані на підставі накладних отриманих від постачальників, а в подальшому реалізовані позивачем різним покупцям, що підтверджується відповідними первинними документами наявними у матеріалах справи, тобто використовувалися в господарській діяльності позивача. Наявність вказаних ТМЦ у залишках підтверджується відомостями залишків товарів на 01.01.2011 року, 01.01.2012 року та 01.01.2013 року.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Податковий орган неповно з'ясувавши усі обставини справи та не надавши належну оцінку наявним у позивача первинним бухгалтерським та податковим документам дійшов помилкового висновку про порушення позивачем підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, а саме заниження податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 30377,20 грн. Оскільки судове засідання не може підміняти собою повноцінну документальну перевірку платника податку, а суд - перебирати на себе не властиві йому функції податкового аудиту чи давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № від 02.12.2014 року.

Згідно частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 182 грн. 70 коп. який належить стягнути на користь останнього з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 02.12.2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович