Справа № 826/4821/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2015 року № 826/4821/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві) щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні обґрунтованої відповіді на заяву від 09.12.2014 року та зобов'язання відповідача надати обґрунтовану відповідь на заяву від 09.12.2014.

У своїх письмових запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як позивачу було надано відповідь у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

09.12.2014 ОСОБА_1 подав до ГУ МВС України в м. Києві звернення (зареєстроване у канцелярії відповідача 15.12.2014 за № П-8798), в якому повідомив про недоліки в роботі Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, зокрема вказав на порушення Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду попередньої заяви позивача від 28.10.2014. Проте, станом на момент подання позову до суду, відповіді на звернення не отримав.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною першою ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Як вбачається зі змісту звернення від 09.12.2014, ОСОБА_1 просив з'ясувати причини та умови, за якими було порушено його право на отримання обґрунтованої відповіді; з'ясувати причини та умови, за яких було порушено його право на отримання дозволу прийняти участь у процесі прийняття рішення по заяві; з'ясувати причини та умови, за яких було порушено його право знайомитись із матеріалами перевірки за його заявою; дозволити йому бути присутнім при розгляді даної заяви; записати його на прийом до посадової особи ГУ МВС України у м. Києві, яка буде приймати рішення по даній справі; дозволити йому взяти участь у перевірці даної заяви.

Відповідно до частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Як було зазначено представником відповідача, після доповіді керівництву про звернення ОСОБА_1 та розгляду викладених у ньому доводів, заступником начальника ГУ МВС України в м. Києві було доручено начальникові Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Осипенку Р.І. провести перевірку за викладеними у зверненні фактами та надати відповідь заявникові, що чітко відображено в резолюції від 16.12.2014 наступного змісту: « Осипенку Р.І. Прошу провести перевірку викладеного. При наявності підстав вжити відповідних заходів реагування. Надати відповідь автору звернення.» (копія резолюції наявна в матеріалах справи).

Звернення ОСОБА_1 було передано на виконання до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується відміткою у розносній книзі для передачі нетаємної кореспонденції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не порушено вимоги ч. 4 ст. 7 Закону №393/96-ВР щодо заборони направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, так як позивачем у своїй скарзі оскаржувались дії конкретних співробітників міліції, а не безпосередньо начальника Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, якому було перенаправлено заяву позивача і з боку якого цілком можливе застосування заходів впливу стосовно підпорядкованих йому співробітників міліції, дії яких оскаржуються.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

П. 5.3 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177 передбачено, що у разі направлення звернення для перевірки й прийняття рішення до підвідомчих органів внутрішніх справ термін розгляду такого звернення обчислюється з дня надходження його до органу внутрішніх справ вищого рівня й закінчується днем надання відповіді тим органом внутрішніх справ, який його розглядав по суті. В інших випадках термін розгляду звернень громадян обчислюється від дня їхньої реєстрації.

Про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ необхідно обов'язково інформувати автора звернення.

Частиною першою та другою ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Те, що відповідь відповідача датована та зареєстрована у журналі вихідної кореспонденції, на думку суду, в даному випадку не дає підстави вважати, що відповідач надав відповідь на звернення позивача саме про пересилання звернення до іншого органу внутрішніх справ у відповідності до вищенаведених норм.

Таким чином, враховуючи що докази отримання позивачем повідомлення щодо пересилання відповіді в матеріалах справи відсутні, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві щодо несвоєчасного повідомлення ОСОБА_1 про пересилання його звернення від 09.12.2014 за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 158-163, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві щодо несвоєчасного повідомлення ОСОБА_1 про пересилання його звернення від 09.12.2014 за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

В частині інших позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень 54 коп.).

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур