Справа № 824/713/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/36948/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях про скасування вимоги,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях (далі - Управління ПФУ) на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) пред'явила в суді позов, в якому просила скасувати вимогу Управління ПФУ від 14 лютого 2013 року №Ф-449 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4 572,42 гривень та рішення Управління ПФУ від 25 лютого 2013 року № 1 (№2927/03) про результати розгляду заяви щодо узгодження зазначеної вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона є пенсіонером за віком та знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а тому відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року, позов задоволено. Скасовано вимогу Управління ПФУ від 14 лютого 2013 року №Ф-449 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4 572,42 гривень та рішення Управління ПФУ від 25 лютого 2013 року № 1 (№2927/03) про результати розгляду заяви щодо узгодження зазначеної вимоги.

В обґрунтування касаційної скарги Управління ПФУ посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець, знаходиться на спрощеній системі оподаткування та отримує пенсію за віком, відповідно до статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі -Закон № 1788-XII).

14 лютого 2013 року Управлінням ПФУ складено вимогу №Ф-449 про сплату ОСОБА_4 недоїмки зі сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4 572,42 гривень.

20 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Управління ПФУ із заявою щодо узгодження вказаної вимоги, в якій просила її скасувати та відкликати, посилаючись на її протиправність. Однак, рішенням від 25 лютого 2013 року № 1 (№2927/03) заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4 6 березня 2013 року оскаржила його до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. За результатами розгляду її скарги 20 березня 2013 року прийнято рішення про залишення її без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку та не містить застережень щодо незастосування вказаної норми до осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з висновками судів з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Зазначені особи, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються, зокрема, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 зазначеного Закону та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу. При цьому статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, як установили суди, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - зі зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, не є платниками єдиного внеску за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить жодного винятку щодо пенсіонерів за віком. Отже, їхній висновок про скасування вимоги Управління ПФУ від 14 лютого 2013 року №Ф-449 та рішення Управління ПФУ від 25 лютого 2013 року № 1 (№2927/03) є правильним.

Правильність такого висновку судів підтверджується і правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-57а14, 21-69а14, 21-70а14) та 20 травня 2014 року (справа № 21-160а14), згідно з якою особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до статей 13 або 14 Закону № 1788-ХІІ, мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI, оскільки ця норма не містить будь-яких обмежень та умов щодо набуття фізичною особою-підприємцем статусу пенсіонера за віком.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников