Справа № 159/1407/14-а, 2а-159/47/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015р. Справа № 876/6055/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, м.Ковель Волинської області

на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2014р. у справі №159/1407/14-а

за позовом ОСОБА_1, м.Ковель Волинської області

до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, м.Ковель Волинської області

третя особа: Публічне акціонерне товариство "Ковельський м'ясокомбінат", м.Ковель Волинської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2014р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію, просив визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 04.04.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії за віком через відсутність уточнюючої довідки, яка підтверджує пільговий характер роботи, а також через відсутність необхідного загального стажу, хоча надана управлінню Пенсійного фонду трудова книжка містила усі необхідні відомості про роботу машиністом холодильних установок на ПАТ "Ковельський м'ясокомбінат" в період з 01.01.1978р. по 21.09.2001р.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2014р. у справі №159/1407/14-а адміністративний позов задоволено частково, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 27.02.2014р.; у задоволенні решти позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач у справі: управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що постанова Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2014р. у справі №159/1407/14-а фактично оскаржена в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 27.02.2014р.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.01.1978р. по 21.09.2001р. перебував у трудових відносинах із Ковельським м'ясокомбінатом, який був переіменований в Орендне підприємство "Ковельський м'ясокомбінат", згодом перетворено у ВАТ "Ковельський м'ясокомбінат" та ПАТ "Ковельський м'ясокомбінат", що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Після досягнення 55-річного віку, ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області із заявою про призначення пенсії за Списком №2 згідно з пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій №39 від 03.07.2013р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком по Списку №2 через відсутність уточнюючої довідки, якою підтверджується зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове забезпечення та через наявність у трудовій книжці не завірених виправлень (запис 8, 9), які не дають можливості зарахувати до загального стажу роботи період понад 13 років 7 місяців 7 днів.

На підставі наказу №335а від 30.12.1977р. ОСОБА_1 був прийнятий в Ковельський м'ясокомбінат учнем машиніста холодильних установок по 1-му розряду (запис №3).

На підставі наказу №144 від 27.06.1978р. йому було присвоєно 2-й розряд машиніста холодильних установок (запис №4).

На підставі наказу №80 від 27.03.1979р., наказу №83к від 30.04.1980р. та наказу №127-к від 20.07.1982р. присвоєно відповідно 3-тій, 4-тий та 5-тий розряди машиніста холодильних установок (записи № 5, 6, 7).

На підставі наказу №249к від 25.12.1992р. ОСОБА_1 був звільнений з Ковельського м'ясокомбінату у зв'язку із переведенням на Орендне підприємство Ковельський м'ясокомбінат (запис №8).

Згідно із записом №9, на підставі того ж наказу №249к від 25.12.1992р., позивач був прийнятий на роботу машиністом холодильних установок по 3-му розряду в порядку переведення з Ковельського м'ясокомбінату у зв'язку з реорганізацією м'ясокомбінату в Орендне підприємство.

На підставі наказу №151 від 28.12.1994р., Орендне підприємство "Ковельський м'ясокомбінат" перетворено на ВАТ "Ковельський м'ясокомбінат" (запис №10).

З 21.09.2001р., на підставі наказу №79к від 21.09.2001р., позивача звільнено з ВАТ "Ковельський м'ясокомбінат" за власним бажанням (запис №11).

Як вбачається із вищевикладеного, в період з 27.06.1978р. по 21.09.2001р. ОСОБА_1 постійно працював на посаді машиніста холодильних установок. Крім того, з 01.01.1978р. працював учнем машиніста холодильних установок, а до цього, з 03.09.1975р. по 10.11.1975р. - на Львівській залізниці, а після звільнення з роботи, яка дає право на пільгову пенсію, продовжує працювати на іншій роботі. Отже, загальний стаж роботи позивача становить понад 25 років.

При цьому, записи №№8, 9 (що стали підставою для недонарахування загального стажу), які містять виправлення та вказують на звільнення з одного підприємства і прийняття на інше під одним наказом і без засвідчення записів печатками цих підприємств, підтверджені завіреними копіями наказів по підприємству, що дає суду можливість визнати наявність у позивача необхідного загального стажу.

Задоволюючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 досяг 55 років, згідно із вимогами ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р., йому, як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, і за результатами атестації робочих місць, передбачено нарахування пенсії за віком на пільгових умовах.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується, та при вирішенні даного публічно-правового спору керується наступними нормами законодавства України:

Відповідно до вимог п.п."а", "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що право машиніста холодильних установок на пільгову пенсію передбачено Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173; Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10; Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162.

Трудовою книжкою та довідкою по підприємству від 29.05.2014р. №109 підтверджено період роботи позивача за професією машиніст холодильних установок з 27.06.1978р. по 21.09.2001р., тобто понад 23 роки, необхідний пільговий стаж позивач мав вже станом на 30.12.1990р.

Вимогами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із вимогами п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із вимогами Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим Постановою Правління ПФУ від 10.11.2006р. №18-1, для підтвердження стажу роботи необхідно подати до управління ПФУ за місцем проживанням ряд документів, які підтверджують трудовий стаж. У разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних, загальний трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що призначення та виплату пенсії позивачу слід проводити саме з 27.02.2014р. (день звернення до суду), оскільки лише при зверненні до суду та після отримання судом першої інстанції документів на підтвердження загального стажу, позивач отримав право на пільгову пенсію.

Відповідно до вимог ст.195 КАС України, апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених ч.2 та ч.3 цієї статті.

Тому, в разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За таких обставин апеляційний суд зазначає, що оскільки в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції фактично не оскаржене та прийняте останнім у відповідності до норм матеріального та процесуального права, то апеляційному перегляду у цій частині таке не підлягає.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2014р. у справі №159/1407/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Ковельський м'ясокомбінат", про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію, - залишити без задоволення.

2. Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2014р. у справі №159/1407/14-а, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга