Справа № 761/37830/14-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач-1, Управління), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Відповідач-2, КМЦ по нарахування та здійсненню соціальних виплат) про:

- визнання неправомірними дій Відповідачів щодо відмови у перерахунку та виплаті згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової допомоги у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент отримання виплати, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1-ої категорії інваліда 2-ої групи;

- стягнення на користь Позивача одноразову компенсацію у розмірі 45 мінімальних заробітних плат як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1-ої категорії інваліда 2-ої групи.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року позов задоволено частково - визнано неправомірними дії Управління у нарахуванні одноразової допомоги у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент отримання виплати як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1-ої категорії інваліда 2-ої групи; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 одноразову компенсацію у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент отримання виплати, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1-ої категорії інваліда 2-ої групи з урахуванням здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем-1 протиправно здійснено виплати одноразової компенсації у меншому розмірі, ніж це передбачено положеннями ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У той же час суд зазначив, що оскільки виплата не належить до повноважень Відповідача-2, підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому звертає увагу на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Як було встановлено судом першої інстанції, Позивач є інвалідом ІІ групи з 17.11.2010 року згідно довідки до акту огляду МСЕК серії №КА-2 011496 (а.с. 6), а також особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії згідно посвідчення серії А №154424 С від 17.12.2010 року (а.с. 5) та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно вкладки №671140 С (а.с. 5).

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) в редакції, яка була чинна на момент встановлення Позивачу інвалідності 2-ої групи, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Положеннями статті 62 Закону передбачено, що визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року №836 встановлено учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, розміри одноразової компенсації, зокрема, інвалідам II групи - 284,40 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено статтею 48 Закону.

При цьому судовою колегією не заперечується твердження Апелянта про те, що Позивачем було у грудні 2010 року отримано одноразову компенсацію у розмірі 284,40 грн., що підтверджується, по-перше, довідкою КМЦ по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 17.02.2015 року №02/211-05 (а.с. 35), по-друге, листами Управління від 17.11.2014 року №35-І-130/16 (а.с. 10) та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.12.2014 року №051/ОП/І-4448-002 (а.с. 13), рішенням Управління від 27.01.2011 року про призначення компенсації (а.с. 110).

Водночас редакція абзацу 3 частини 1 статті 48 Закону, якою виплата вказаної одноразової компенсації визначена у розмірі, кратному до мінімальної заробітної плати, у 2010 році була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року №2154-VI не призупинялась і зміни до неї не вносились.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що при визначенні розміру одноразової компенсації Позивачу, застосуванню підлягають положення саме статті 48 Закону, а не положення постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року №836, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених Законом прав Позивача.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвал Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 року у справі №К/9991/80132/11, від 25.11.2014 року у справі №К/9991/18774/11, від 04.12.2014 року у справі №К/9991/21048/11.

Крім того, судовою колегією враховується, що положеннями ч. 1 ст. 99 КАС України закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, положення процесуального закону пов'язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Тобто, у випадку застосування позивачем встановленою законом можливістю досудового порядку вирішення спору, застосуванню підлягає спеціальна норма статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 12.11.2014 року подано до Управління заяву про призначення одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат як інваліду ІІ групи, яка зареєстрована Відповідачем-1 за вх. №І-130/16 (а.с. 9). За результатами розгляду даної заяви Управління листом від 17.11.2014 року №35-І-130/16 (а.с. 10-11) повідомило ОСОБА_2 про те, що підстави для задоволення викладених в заяві вимог відсутні.

Тобто, обчислення процесуального строку звернення до адміністративного суду за правилами ч. 4 ст. 99 КАС України повинно починатися з дня, коли Позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його заяви, тобто не раніше ніж з 17.11.2014 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання подана до відділення поштового зв'язку 12.12.2014 року (а.с. 16), тобто у межах закріпленого приписами ч. 4 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку звернення до суду, у зв'язку з чим колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення коштів - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.