Справа № 813/4990/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 876/12206/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів: Багрія В.М., Рибачука А.І.,

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №813/4990/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці( тепер Львівська митниця ДФС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України, про визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці( далі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України про визнання протиправними дій щодо вимоги сплатити грошові кошти, викладеній у претензії Львівської митниці Державної митної служби України №15/45-288 від 04.01.2013 року, прийнятої стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що фінансова претензія Львівської митниці Державної митної служби України №15/45-291 від 04.01.2013 року на суму 349912,88 грн. є безпідставною, а дії відповідача щодо вимоги сплатити грошові кошти є незаконними.

Додатково позивач зазначив, що претензія №15/45-291 від 04.01.2013 року на суму 349912,88 грн. ґрунтується лише на протоколі про порушення митних правил №1303/50000/12 від 12.07.2012 року, складеному Південною митницею за ознаками порушення митних правил, передбаченими ч.1 ст. 483 Митного кодексу України, який не може бути належним та допустимим доказом правомірності заявлених відповідачем вимог. Саме провадження за адміністративним правопорушенням щодо позивача з використанням книжки МДП XQ 67918718 на момент виникнення спірних правовідносин не закінчено, а факт вчинення правопорушення, наявність в правопорушенні вини тих чи інших осіб, наявність обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність , а також інші обставини, що мають значення для справи, в тому числі і факту наявності збитків у вигляді недоотримань державного бюджету України, а також їх розміру, місцевим судом, уповноваженим на розгляд вказаної справи про адміністративне правопорушення не встановлено, а відповідну постанову в справі про адміністративне правопорушення судом не винесено. Таким чином, правова підстава для пред'явлення відповідачем претензій про сплату грошових коштів в розмірі 349912,88 грн., як таких, що не сплачені в порушення процедури МДП, відсутня, а самі дії відповідача щодо вимоги, викладеної в претензії №15/45-288 від 04.01.2013 року є безпідставними, незаконними та передчасними, вчиненими відповідачем до закінчення провадження в справі про порушення митних правил.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, її в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Львівська митниця, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що положеннями МК Україїни та Конвенцією МДП розмежовується адміністративна відповідальність за ПМП та фінансова відповідальність за недотримання процедури МДП, оскільки це зовсім два різні види відповідальності, які настають за різні види порушень. Підтвердженням цього є зокрема те, що відповідно до розділу 12 Порядку, виплата гарантійним обєднанням або держателем книжки МДП, передбаченої законодавством суми податків та зборів( обов'язкових платежів) за недоставку товарів за операцією МДП згідно з претензією митному органу не звільняє українського чи іноземного держателя книжки МДП від адміністративної відповідальності за порушення умов виконання операції МДП.

При цьому суд фактично робить висновок, що єдиним доказом порушення процедури МДП може слугувати постанова суду, винесена у справі про порушення митних правил.

При апеляційному розгляді представники апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали з зазначених в ній підстав.

Позивач, його представник та представник третьої особи вимоги апеляційної скарги заперечили вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснював через митну територію України перевезення з використанням книжки МДП XQ 67918718 в митному режимі «транзит».

04 січня 2013 року Львівською митницею було направлено ФОП ОСОБА_1 претензію №15/45-288 на суму 349912,88 грн., з якої видно, що дії Львівської митниці щодо вимоги про сплату позивачем вказаних коштів обгрунтовані складеним Південною митницею протоколом про порушення митних правил №1303/50000/12 від 12.07.2012 року за ознаками порушення митних правил, передбаченими ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України. Вказаний протокол складений за відсутності особи, що притягується до відповідальності - ОСОБА_1, без участі свідків, підписаний посадовою особою митного органу одноособово.

В претензії позивача було повідомлено, що на підставі пункту 2 статті 11 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року Львівська митниця виставляє дійсну вимогу по факту порушення процедури МДП при перевезенні вантажу територією України з використанням книжки МДП XQ 67918718.

Претензією на підставі п. 7 ст. 8 Конвенції МДП 1975 року, ФОП ОСОБА_1 запропоновано протягом встановленого законодавством терміну, з дня направлення цієї вимоги, сплатити передбачені законодавством обов'язкові платежі на суму 349912,88 грн., у відповідності до поданого розрахунку на рахунок Львівської митниці та повідомлено, що у випадку несплати цієї претензії протягом трьох місяців з дати її отримання матеріали претензії будуть направлені до Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України.

Відповідач звернувся до Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України із фінансовими вимогами про сплату митних зборів та платежів, що включає в себе також грошову вимогу на суму 349912,88 грн., попередньо заявлену на ім'я ФОП ОСОБА_1.

Листом №11/11-1/983 п. від 23.04.2013 року Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України звернулась до ФОП ОСОБА_1 із листом, в якому просила повідомити про вжиті заходи щодо врегулювання фінансових вимог Львівської митниці.

Листом №11/11-1/1315 п. від 16.05.2013 року ОСОБА_6 України повідомила позивача, що у випадку сплати суми фінансових вимог ОСОБА_7, буде застосовано право регресу з сторони Страховика системи МДП.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МК України провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням (внесенням подання прокурора).

Згідно з ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 460 МК України передбачено, що перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR). Таким чином можна зробити висновок, що ОСОБА_1, як перевізник вантажу відповідає виключно за відомості, які стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а також у випадку, коли ним не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або не внесено відповідного запису про неможливість такої перевірки, що повинно бути встановлено органом, уповноваженим на розгляд справи про порушення митних правил.

Аналізуючи вищезазначене, станом на час розгляду даної справи Львівським окружним адміністративним судом провадження у справі за адміністративним правопорушенням згідно протоколу про порушення митних правил №1303/50000/12 від 12.07.2012 року не закінчено, а факт вчинення правопорушення, наявність в правопорушенні вини тих чи інших осіб, наявність обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для справи, в тому числі і факту наявності збитків у вигляді недоотримань державного бюджету України, а також їх розміру, місцевим судом, уповноваженим на розгляд вказаної справи про адміністративне правопорушення не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату грошових коштів, викладених у претензії №15/45-288 від 04.01.2013 року є протиправними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відносини перевезення вантажів, що здійснюється без їхнього проміжного перевантаження, в дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, з перетинанням одного або декількох кордонів від митниці місця відправлення однієї з Договірних Сторін до митниці місця призначення іншої Договірної Сторони або тієї ж Договірної Сторони за умови, що деяка частина операції МДП між її початком і кінцем провадиться автомобільним транспортом, врегульовані Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) 1975 року, обов'язковість дотримання якої на території України встановлена Законом України «Про участь України у Митній конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП 1975 року)» від 15.07.1994 року.

Умови виконання МДП, правила допущення українських перевізників до системи МДП, порядок оформлення книжки МДП на вантажі, що перевозяться між митницями з дотриманням вимог виконання МДП, відповідальність перевізника й гарантійного об'єднання в разі їх порушення, врегульовано Порядком реалізації положень Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, що затверджений Наказом Державної митної служби України №172 від 05.03.2004 року (надалі - «Порядок»).

Згідно з ст. 1 Конвенції МДП 1975 року термін «гарантійне об'єднання» означає об'єднання, визнане митними органами Договірної Сторони гарантом для осіб, які використовують процедуру МДП. ОСОБА_7 об'єднання бере на себе зобов'язання сплачувати належні ввізні або вивізні мито і збори, а також будь-які відсотки за прострочення, які можуть належати відповідно до митних законів і правил країні, в якій виявлено порушення у зв'язку з операцією МДП. ОСОБА_7 об'єднання зобов'язується сплачувати згадані вище суми в порядку солідарної відповідальності разом з особами, з яких належать ці суми відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції МДП 1975 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Конвенції МДП 1975 року коли настає строк платежу сум, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентні органи повинні, в міру можливості, вимагати сплати цих сум у особи або осіб, з яких безпосередньо належать ці суми, до того як пред'явити позов гарантійному об'єднанню.

Дії відповідача, щодо вимог про сплату коштів в розмірі 349912,88 грн., які заявлені як до ФОП ОСОБА_1 так і до ОСОБА_6 України є в однаковій мірі обов'язкові для цих осіб, як солідарних боржників.

Суд також зазначає, що кошти, які вимагає сплатити Львівська митниця належать до сплати першочергово саме із ФОП ОСОБА_1, як особи, яка здійснювала перевезення вантажу транзитом через митну територію України.

Статтею 36 Конвенції МДП передбачено, що будь-яке порушення положень цієї Конвенції тягне за собою застосування до винного в країні, у якій порушення було вчинено, передбачених законодавством цієї країни санкцій.

Постановою Малинівськогорайонного суду м.Одеси від 25.12.2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014 року провадження у справі відносно позивача за порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України закрито у зв»язку з відсутністю події та ознак правопорушення, на підставі п.1ч.1ст.247 КУпАП

Підставою для настання фінансової відповідальності за недотримання процедури МДП вважається відповідно до п.1 ст.8 Конвенції МДП 1975 року вчинення адміністративного правопорушення, за умови встановлення постановою суду протиправних дій, винних дій чи бездіяльності, що посягають на порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Адміністративна і фінансова відповідальність пов»язані між собою і наступають за одне і те ж порушення митних правил.

Ч. 1 ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Аналізуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що обов'язок по сплаті належних сум ввізного або вивізного мита і зборів покладений на ОСОБА_7 об'єднання, оскільки сплата таких сум здійснюється в порядку солідарної відповідальності ОСОБА_7 об'єднанням разом із особами, з яких належать ці суми, а у випадку їх сплати ОСОБА_7 об'єднанням, в останнього виникає право на зворотню вимогу (регрес) про повернення вказаних коштів до перевізника.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що позивачем обрано належний спосіб захисту його порушуваних прав та інтересів, оскільки подальша чинність вимог Львівської митниці про сплату коштів в розмірі 349912,88 грн. породжує у Позивача обов'язок їх сплати безпосередньо до Держбюджету або задоволення зворотної вимоги ОСОБА_6 України у регресному порядку, як солідарного боржника за вказаним зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 29 МК України рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно зі статтею 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.160 ч.3,ст. 195, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,ст. 200, ч.1 п.1 ст. 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №813/4990/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Д.М. Старунський

Судді: В.М. Багрій

ОСОБА_6

Ухвала у повному обсязі складена 16.06.2015 року.