Справа № 1518/244/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Київ К/800/18901/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом прокурора Любашівського району Одеської області в інтересах держави в особі Любашівського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманого матеріального забезпечення, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 24 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2012 року прокурор Любашівського району Одеської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Любашівського районного центру зайнятості до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з останнього на користь Любашівського районного центру зайнятості безпідставно отримане матеріальне забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 24 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Любашівського районного центру зайнятості суму незаконно отриманого матеріального забезпечення в розмірі 6110,06 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Прокурор Любашівського району Одеської області в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно із наказом №ПК 11300003 від 20 січня 2011 року відповідачу наданий статус безробітного і призначена допомога по безробіттю (яку він отримував до 07 грудня 2011 року).

При цьому, при поданні 20 січня 2011 року заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідач в останній зазначив, що в даний час видами діяльності, що визначені в ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», не займається.

Разом з тим, згідно з актом №23 від 21 грудня 2011 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, складеного Любашівським районним центром зайнятості, відповідач, перебуваючи на обліку як безробітний, самостійно забезпечував себе роботою.

Частиною 1 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Визначення осіб, які вважаються безробітними надано в ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до якої безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Дана норма кореспондується з положеннями, викладеними в п. 11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 219.

Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, відносяться до зайнятого населення.

Як встановлено судами, відповідач у період перебування у статусі безробітного, вчинив дії, спрямовані на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт (викачка нечистот у дитячих садках «Сонечко» та «Казка») шляхом вступу у цивільно-правові відносини з Любашівською селищною радою.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що у разі відмови особи повернути суми незаконно виплачених коштів, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

З огляду на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що після набуття статусу безробітного ОСОБА_4 не вчинив дій щодо своєчасного подання до центру зайнятості відомостей про обставини, що впливали на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, а відтак допомога по безробіттю, яка виплачена відповідачу, підлягає поверненню.

Згідно з приписами частини 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи ж, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Любашівського районного суду Одеської області від 24 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.