Справа № 819/1144/14-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 876/6889/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Гінди О.М.., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

представника позивача- Калашник Н.Я.,

представника відповідача - Ханаса Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області про стягнення заборгованості, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі звернувся в суд з позовом до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області, в якому просив визнати дії щодо неприйняття до заліку суми витрат пенсій громадянам держав -учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернополі неправомірними; зобов'язати відповідача включити в акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання суми витрат пенсій громадянам держав -учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування на загальну суму 2473,95 грн. та стягнути вказану суму.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Відділення не включало в акти щомісячної звірки до відшкодування з грудня 2013 року по травень 2014 року суми витрат на виплату пенсій громадянам держав-учасниць СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату державної адресної допомоги, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування, суми виплаченої щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду - відшкодувати останньому витрати. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник позивача (апелянта) - Калашник Н.Я. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - Ханас Д.Б. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі відповідно до Актів про нещасний випадок призначило пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, які стались за часів СРСР ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 (нещасний випадок стався у 1994 році).

Пенсія вказаним особам призначена на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виплачувалась управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі з грудня 2013 року по травень 2014 року. Також у лютому 2014 року виплачено ОСОБА_7 допомогу на поховання у сумі 300 грн.

Загальна сума виплачених пенсій за вказаний період становить 2473,95 грн., що підтверджується розрахунком по особам за пеірод з грудня 2013 року по травень 2014 року.

Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі включив в акти щомісячної звірки витрати за вказаний період по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, розташованих на території СНД.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області вказані суми до заліку не прийняло.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у випадку потерпілих каліцтва були отримані на території Росії, то відповідно до Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням них трудових обов'язків та ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Фонд соціального страхування від нещасних випадків повинен відшкодовувати Пенсійному фонду України витрати, понесені останнім у зв'язку з виплатою відповідних пенсій тільки тим громадянам, які ушкодили здоров'я на підприємствах, розташованих на території України, а також тим, які стали інвалідами внаслідок трудового каліцтва за законодавством України, але проживають за межами України. Крім того, відмова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відшкодовувати витрати Пенсійному фонду України за виплачену ним пенсію по інвалідності є обґрунтованою оскільки, у зв'язку з тим, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам сімей), які потерпіли шкоди на виробництві до 01 квітня 2001 року - з того часу, коли відповідні підприємства передали Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні виплати. Разом з тим, особові справи вищевказаних осіб не передавались підприємствами, де стались трудові каліцтва до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області, а також, враховуючи те, що трудове каліцтво було отримано з вини самого потерпілого (ОСОБА_8.), зважаючи на недоліки щодо форми і змісту документів, якими зафіксовано нещасні випадки (ОСОБА_4, ОСОБА_5.), та відсутність доведеного причинного зв'язку між смертю ОСОБА_7 та одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я на виробництві або професійного захворювання, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави приймати до відшкодування витрати до управління Пенсійного Фонду України в м.Тернополі.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Ч. 2 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачає, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено, згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмуванням на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений спільною Постановою Правління Пенсійного фонду України та Правлінні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року N 5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за N 376/7697 визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в тому числі потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків. Відповідно вказаного Порядку позивач і відповідач зобов'язані до 10 числа щомісячно проводити звірки витрат виплачених пенсій на підставі списку осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, складати акт щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності. До 15 числа місяця наступного за звітним акт подається відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АРК, областях, містах Києва та Севастополя, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат.

Відповідно до п.6 вказаного Порядку головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють та узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно до п.7 Порядку довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідних коштів Пенсійному фонду України до 25 числа наступного за звітним.

П.4 Порядку передбачає, що відшкодуванню підлягають суми, що сплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсії.

П.4 Порядку визначає виключний перелік сум, які приймаються до заліку для відшкодування видатків Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

В силу вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страхові виплати мають бути пов'язані із страховими випадками, що спричинені ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання застрахованої особи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання дій щодо неприйняття до заліку суми витрат пенсій громадянам держав -учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суми витрат на виплату пенсій у зв'язку з відсутністю особових справ потерпілих, суму витрат на виплату допомоги на поховання неправомірними та зобов'язання включити вказані суми в акт звірки, оскільки законодавець чітко визначив процедуру узгодження виплати таких витрат, а у разі незгоди належним способом захисту є звернення в суд з позовом про стягнення таких витрат. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених витрат, оскільки у разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків Пенсійний фонд вправі в судовому порядку ставити вимоги про стягнення понесених ним витрат, а не про включення в акт звірки таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, акту про нещасний випадок на виробництві від 30 червня 1994 року по ОСОБА_6, причиною нещасного випадку стало незадовільна організація робіт. Вини роботодавця в нещасному випадку вищенаведеним актом не встановлено.

Разом з тим, тільки наявність вини роботодавця в нещасному випадку є обов'язковою умовою проведення страхових виплат по випадках, що сталися до набрання чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Судом першої інстанції також встановлено невідповідність акту №1 про нещасний випадок з ОСОБА_4 вимогам Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві від 20 травня 1966 року, яким затверджена форма акта, та інформація про необхідні реквізити. Зокрема відсутність запису коли саме складено акт, відсутність підписів двох з трьох членів комісії по розслідуванню нещасного випадку, та відсутністю дати затвердження акта, тобто, наявності суттєвих недоліків щодо його змісту і форми.

Акт про нещасний випадок з ОСОБА_5 від 06 жовтня 1988 року під час проходження виробничої практики в радгоспі "Орловичі" також не відповідає вимогам Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві затвердженого постановою Президії всесоюзної центральної ради професійних спілок від 13 серпня 1982 року №11-6, що діяло з 01 січня 1983 року.

Вказаним положенням, яке діяло на момент травмування ОСОБА_5, затверджено примірник акта про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Разом з тим, акт за формою Н-1 від 07 жовтня 1988 року складений на старому, раніше діючому бланку затвердженому постановою Президії всесоюзної центральної ради професійних спілок від 20 травня 1966 року, протокол №15, п.4 та введеного в дію 01 липня 1966 року, що теж є недоліком форми його складання.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків позивачу відповідних витрат з відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями, що пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено обов'язку відшкодування виплачених сум, так як не надано належним чином оформлених актів розслідування нещасних випадків, наявність яких є однією з обов'язкових підстав для призначення спірних виплат.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача у прийнятті до заліку та стягненні витрат на виплату допомоги на поховання ОСОБА_7, виходячи з таких підстав.

Ст.1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачає, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст.4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообовязкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням визначені у ст.25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Ст.21 вказаного Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Зокрема, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість повязаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч.8 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (п.2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (п.5 Порядку).

Згідно з абз.2 ч.9 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у ст.33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із ст.29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Таким чином, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа; при цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати. Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного звязку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи, управління Пенсійного Фонду України в м.Тернополі не надало належних доказів на підтвердження причинного зв'язку між смертю ОСОБА_7 та одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я на виробництві або професійного захворювання, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині є правильним.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 819/1144/14-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді О.М. Гінда

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 19 червня 2015 року.