Справа № 822/2006/15
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2006/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрінтек" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №/181 від 10.02.2015р. в частині збільшення ТОВ «Компанія Укрінтек» податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 405729 грн., з яких: 270486 грн. за основним платежем та 135243 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрінтек" з питань документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Сеолан» за квітень - серпень 2014 року, ТОВ «Екоплюс» за лютий-березень 2014 року, ТОВ «Віател» за січень-березень 2014 року, ТОВ «Трейд Імекс» за березень 2014 року, ТОВ «Транслем» за січень 2014р. та ТОВ «Компанія Укрпромторг» за вересень 2013 року - січень 2014 року.

На думку представників позивача, під час перевірки податковим органом неправомірно встановлено фіктивність господарських операцій з контрагентом ТОВ "Сеолан" за договорами, які, на думку податкового органу, "укладені лише про людське око та не спрямовані на настання правових. наслідків", з чим позивач не погоджується.

Представники позивача зазначають, що реальний характер взаємовідносин підтверджений первинними документами, фактом руху активів.

Акт перевірки та прийняте податкове повідомлення - рішення підприємством оскаржені, однак рішенням ГУ ДФС у Хмельницькій області від 03.04.2015р. ППР від 10.02.2015р. в частині несплати грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 270486 грн. та штрафної санкції сумі 135243 грн. залишено без змін, а скарга Позивача залишена - без задоволення.

Повторну скаргу від 16.04.2015р. за №04/15-71 рішенням ДФС України від 08.05.2015р. також залишено без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вважають висновки податкового органу протиправними.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрінтек" є юридичною особою, .

Посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Компанія "Укрінтек" з питань документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Сеолан» за квітень - серпень 2014 року, ТОВ «Екоплюс» за лютий-березень 2014 року, ТОВ «Віател» за січень-березень 2014 року, ТОВ «Трейд Імекс» за березень 2014 року, ТОВ «Транслем» за січень 2014р. та ТОВ «Компанія Укрпромторг» за вересень 2013 року - січень 2014 року.

За результатами перевірки складений акт №76/22-07/37462850 від 14.01.2015р.

У висновках акту перевірки зазначено, що ТОВ "Компанія "Укрінтек" порушило вимоги п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.200, п. 201.1 п.201.4, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за вересень 2013- серпень 2014 р. на загальну суму 520569,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №/181 від 10.02.2015р., яким товариству збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 520569 гри. та за штрафними санкціями в сумі 260285 грн.

Позивачем подані заперечення на акт перевірки а також скарги на податкове повідомлення-рішення №/181 від 10.02.2015р., прийняте на його підставі.

Під час розгляду первинної скарги ТОВ "Компанія Укрінтек" подало до ДПІ у м. Хмельницькому заяву від 16.03.15р. №03/15-103 про застосування податкового компромісу по неузгоджених сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених контролюючим органом у ППР від 10.02.2015р.

Комісією з вирішення питань податкового компромісу прийнято рішення від 18.03.15 р. №5723/10/22-25-22-06 про погодження застосування процедури податкового компромісу по неузгоджених сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених контролюючим органом у ППР від 10.02.2015 року на загальну суму 250083,00 грн. по господарських операціях з ТОВ "Екоплюс" за лютий-березень 2014 року, ТОВ "Віател" за січень-березень 2014 року, ТОВ "Трейд Імекс" за березень 2014 року, ТОВ "Трапслем" за січень 2014р. та ТОВ "Компанія Укрпромторг" за вересень 2013 року .- січень 2014 року.

Узгоджене по податковому компромісу грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 12504,10грн. (5%) було сплачено товариством до бюджету платіжним дорученням №501 від 16.03.2015р.

Предметом первинної скарги від 20.02.2015р. було лише податкове зобов'язання з ПДВ за господарськими операціями в придбання товарів та послуг у контрагента - ТОВ "Сеолан" в сумі 405729 грн., з яких: 270486 грн. за основним платежі та 135243 грн. за штрафними санкціями.

Рішенням ГУ ДФС у Хмельницькій області від 03.04.2015р. ППР від 10.02.2015р. в частині несплати грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 270486 грн. та штрафної санкції сумі 135243 грн. залишено без змін, а скарга Позивача залишена - без задоволення.

Повторну скаргу від 16.04.2015р. за №04/15-71 рішенням ДФС України від 08.05.2015р. також залишено без задоволення.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом зроблені висновки про не підтвердження реального характеру господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Сеолан".

Відповідно до ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що наявність податкових та видаткових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не є вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми податкового кредиту.

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість по господарській операції із ТОВ "Сеолан" до складу податкового кредиту, суд дійшов висновку про наступне.

У періоді, що перевірявся, господарські операції між ТОВ "Компанія Укрінтек" та ТОВ «Сеолан здійснювались на підставі укладених між ними договорів, а саме: договору поставки №6 від 01.04.2014р., договору про надання транспортних послуг №61 від 01.04.2015р. договору про виконання електротехнічних робіт №62 від 01.04.2015р.

Крім того, було укладено ряд додаткових договорів, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що між ТОВ "Компанія Украінтек" (Покупець) та ТОВ "Сеолан" (Постачальник) було укладено договір поставки №60 від 01.04.2014 року, відповідно до якого постачальник згідно із заявкою покупця (телефоном, електронною поштою, тощо), передає йому у власність, а покупець приймає та оплачує товар, в асортименті, кількості та по цінам, згідно специфікацій та інших еквівалентних документів (видаткових накладних, рахунків - фактур тощо), які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.3.3 вказаного договору поставка (відвантаження) Товару здійснюється за рахунок і засобами покупця.

Загальна вартість товару, що підлягає постачанню та оплаті за договором обумовлюється рахунками, які є невід'ємною частиною договору.

У періоді, що перевірявся між ТОВ "Сеолан" (Перевізник) та ТОВ "Компанія "Укрінтек" (Замовник) 01 квітня 2014 року укладений договір про надання транспортних послуг № 61.

Відповідно до його умов перевізник зобов'язується надати транспортні послуги, пов'язані з організацією доставки вантажів Замовника. Зазначені послуги надаються у відповідності до затверджених правил та процедур Перевізника. Детальні умови замовлення (маршрут та режим роботи) зазначаються у заявці Замовника та узгоджуються з Перевізником. На підтвердження надання Перевізником послуг за договором, складаються відповідні ОСОБА_2 виконаних робіт.

Вартість послуг узгоджується сторонами згідно заявки.

Розрахунок за договором здійснюється в безготівковій формі згідно рахунків - фактур протягом 180-ти календарних днів з дати складання ОСОБА_2 виконаних робіт.

За договором про виконання електротехнічних робіт №62 від 1.04.2014р. ТОВ «Сеолан» виконувало електротехнічні роботи, а ТОВ "Компанія Укрінтек" приймав їх та оплачував.

Згідно умов вказаного договору підставою для початку проведення робіт за договором є представлення партії приладів за заявкою замовника. По завершенні проведення робіт (надання послуг) за договором складається акт здачі - приймання виконаних робіт (послуг). Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та фіксується в актах здачі - приймання виконаних робіт (послуг).

Досліджуючи правомірність та реальність зазначених договорів, суд враховує наступне.

Суд зазначає, що відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", узагальнюючи висновки, що містяться у проаналізованих постановах Верховного Суду України, наголошено на тому, що надані первинні документи (видаткові накладні, податкові накладні та банківські виписки) не є достатнім доказом на підтвердження реальності здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, не може бути беззаперечним доказом підтвердження реальності виконання правочинів лише податкові, видаткові накладні та виписки з банку, а слід перевіряти й інші первинні бухгалтерські документи, які можуть підтвердити саме реальне виконання таких правочинів.

Так, позивачем в обґрунтування правомірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за перевіряємий період по правочинам з ТОВ "Селан" по отриманню товару надано копії договорів, платіжних доручень, видаткових накладних, замовлень на перевезення, товарно-транспортних накладних (ТНН), сертифікатів відповідності на товар, актів надання послуг (виконання робіт), податкових накладних, що підтверджується супровідними листами від 10.11.2014р. № 11/14-48 та №11/14-47 з відмітками про їх отримання.

Суд не погоджується із висновками податкового органу щодо неможливості підтвердити факт виписки довіреностей на отримання ТМЦ від ТОВ "Сеолан" через не надання під час проведення перевірки журналу реєстрації довіреностей за квітень - серпень 2014 року, оскільки, як свідчить запит податкового органу від 27.10.2014 року №22929/10/15-1 для перевірки він не вимагався.

Крім того, суд звертає увагу, що під час подання скарг на висновки викладенні в акті перевірки копії виписок з вказаного журналу були надані.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту транспортування товару було надано до суду товаро-транспортні накладні №216,217,219,220,222,226 від квітня 2014р.

Зі змісту вказаних ТТН вбачається, що товар, транспортувався автомобілем РеноМагнум, АХ 7808АА, причіп АХ5703ХХ, водій ОСОБА_3

Суд критично сприймає твердження податкового органу, щодо не можливості транспортування за одну добу товару водієм, оскільки, як вбачається із зворотнього боку ТТН товар транспортувався водієм та експедитором.

Для перевірки підприємством наданий ряд первинних документів стосовно поставок товарів від ТОВ "Сеолан", які проводились протягом перевіряємого періоду.

Цими документами є договори, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, заявки на перевезення товару, рахунки-фактури. Додатково надані копії сертифікатів відповідності на продукцію.

Крім того, реальність господарських операцій позивача з ТОВ "Сеолан" підтверджується наданими представником позивача до суду доказами передачі товару на виробництво, виготовлення/отримання готової продукції та подальшої її реалізації.

Судом встановлено, що отриманий товар був повністю оплачений позивачем, про що свідчать платіжні доручення про перерахування коштів, копії яких є в матеріалах справи, та висновками перевірки не спростовується.

Контрагент позивача на час господарських відносин у періоді, що перевірявся, був зареєстрований у якості юридичної особи та платника ПДВ. Факт визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ "Сеолан", свідоцтва платника ПДВ на момент проведення господарських операцій судом не встановлений.

Також суд звертає увагу на те, що під час дослідження факту здійснення господарської операції суд досліджує відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Чинним законодавством України на покупця товару - платника податку не покладений обов'язок перевіряти дотримання вимог податкового законодавства постачальниками товару в ланцюгу постачання. Крім того, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Суд не бере до уваги посилання податкового органу про нереальність операцій через встановлені тарифи на перевезення, оскільки відповідачем не було враховано можливість перевезення ТОВ "Сеолан" попутних вантажів.

Стосовно не можливості встановити придбання товару ТОВ "Сеолан" у виробника та не надання належним чином оформлених сертифікатів якості на товар (ватин, хутро штучне, тканину підкладочну, тканину саржу, тканину ортон, тканину брезентову, інструменти), суд зазначає, що відповідно до Переліку продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації в Україні затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005р. №28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005р. визначений вичерпний перелік продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації.

В зазначеному переліку вказана продукція відсутня.

Отже, судом встановлений рух активів позивача під час здійснення господарських операцій з ТОВ "Сеолан" протягом квітня - серпня 2014 р. Реальність господарських взаємовідносин підтверджуються первинними документами, оформленими належним чином. Отримані товари у подальшому використані у власній діяльності позивача, що доводиться низкою документів, наданих в судове засідання.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані будь-якими належними доказами.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на це, відповідачем не доведено, а судом не встановлено правомірність оскарженого податкового повідомлення - рішення, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №/181від 10.02.2015 року державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Стягнути з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укрінтек" судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1