Справа № 809/2063/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. № 809/2063/15

14 год. 30 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.,

при секретарі Хомі О.В.,

за участю представника позивача Сворак В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Тисменицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехсервіс" про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2015 року Тисменицька об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехсервіс" про стягнення податкового боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом, яка виникла у зв'язку з несплатою податку за землю, єдиного податку, штрафу та пені в загальному розмірі 16 378,65 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що підставою для подання даного позову є несплата відповідачем земельного податку, єдиного податку, штрафних санкцій та пені в загальному розмірі 16 378,65 грн. Сума заборгованості у встановлений строк не погашена, тому підлягає до стягнення в судовому порядку. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, хоча в обох випадках був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням по вручення поштового відправлення та телефонограмою. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суду не повідомив. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку в Тисменицькій об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Конституційний обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами з приводу сплати податкових зобов'язань, регулюються в першу чергу Податковим кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Кодексу.

Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України (далі - ПКУ) податковим боргом є сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПКУ визначає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1ст.38 ПКУ).

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПКУ плату за землю визначено, як загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно п.п.14.1.136 п.14.1.ст.14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі-орендна плата) - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 ПКУ). У відповідності до п.288.7 ст. 288 ПКУ податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 даного Кодексу.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року. (п. 285.2 ст. 285 ПКУ).

Згідно п.286.2 ст.286 ПКУ платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі вищевказаних норм Кодексу відповідачем подано до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області податкові декларації з плати за землю за 2012, 2013 роки. Згідно даних декларацій сплаті до бюджету за підсумками річного періоду в 2012 році підлягає 4 429,05 грн., а в 2013 році 11 084,48 грн. Таким чином шляхом подання даних декларацій ТзОВ «Ремтехсервіс» самостійно визначило та узгодило податкове зобов'язання з плати за землю за 2012 рік в розмірі 4 429,05 грн., а за 2013 рік - 11 084,48 грн. щорічно із щомісячною сплатою 369,09 грн. та 923,71 грн. відповідно. Однак дане зобов'язання відповідачем повністю не виконано, тому на момент звернення податкового органу до суду недоїмка по податку на землю становить 11 791,14 грн. Дана обставина підтверджується також дослідженою судом особовою карткою платника податків.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.( п.287.3 ст.287 ПКУ).

У відповідності до приписів п. 56.11 ст.56 ПКУ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Статтею 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що 02.04.2012 року Тисменицькою міжрайонною Державною податковою інспекцією проведено камеральну перевірку податкової звітності з земельного податку з юридичних осіб, за результатами проведення якої складено акт № 48/03744149 від 02.04.2012 року. Відповідно до даного акту підприємством не подано у встановлені законодавством строки податкової декларації з плати за землю, в результаті чого податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за № від 02.04.2012 року, яким визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 442,92 гривень (а.с.21).

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

На підставі наведеного, податковим органом було надіслано вищевказане податкове повідомлення-рішення відповідачу та отримане уповноваженою особою підприємства 06.04.2012 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу (а.с.22).

Пунктом 56.1 ст.56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Скарга подається протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення (п.56.3 ст.56 ПКУ).

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків. Як вбачається з пояснень представника позивача вищезазначене податкове повідомлення-рішення у встановленому порядку оскаржене не було.

Таким чином, грошове зобов'язання відповідача з сплати штрафних санкцій визначених податковим повідомленням - рішенням, яке відповідачем не оскаржувалося, у відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України, є узгодженими з 17.04.2012 року.

Згідно з п.102.4 ПКУ у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнений протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено встановлені вищевказаною нормою строки стягнення податкового зобов'язання, так як граничним строком до якого слід було заявити вимогу про стягнення є 17.04.2015 року, проте податковий орган звернувся до суду 21.05.2015 року. Тому позов в частині стягнення грошового зобов'язання з земельного податку за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 442,92 гривень, яке нараховане відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» за № від 02.04.2012 року до задоволення не підлягає.

Статтею 49 ПК України визначено порядок та строки подання платниками податків податкових декларацій до органу державної податкової служби.

Згідно п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. При цьому платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді( п.49.2 ст.49 ПК України).

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судом встановлено, що 07.05.2012 року та 14.08.2014 Тисменицькою оДПІ проведено камеральні перевірки податкових звітностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехсервіс", за результатами проведення яких складено акти №94/03744149 від 07.05.2012 року та №121/09-13-15/3744149 від 14.08.2014 року. Відповідно до даних актів Товариством порушено визначені п.49.18 ст.49 ПКУ терміни подачі податкової декларації з плати за землю за 2012 рік та встановлено факт неподання до податкового органу декларації за 2014 рік в результаті чого податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення за № від 07.05.2012 року та за № від 14.08.2014 року, яким визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170 грн. за кожне порушення (а.с.14-15, 17-18).

Вказані повідомлення-рішення отримані ТзОВ «Ремтехсервіс» 12.05.2012 року та 19.08.2014 року відповідно про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення, що знаходяться в матеріалах справи та досліджені судом в якості письмових доказів (а.с.16,19).

У відповідності з п.п. 57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом у випадку, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію (п.п.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК України), платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків. Як вбачається з пояснень представника позивача вищезазначені податкові повідомлення-рішення у встановленому порядку оскаржені не були.

Таким чином, грошові зобов'язання відповідача з сплати штрафних санкцій визначені податковими повідомленнями - рішеннями, які відповідачем не оскаржувалися, у відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України, є узгодженими з 23.05.2012 року та 30.08.2014 року відповідно.

Проте в порушення вимог вищезазначених норм узгоджені податкові зобов'язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями, Товариством погашені не були.

Крім того за відповідачем наявне податкове зобов'язання з єдиного податку в сумі 90 грн.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу встановлено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293 згаданого Кодексу ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно із поданою відповідачем заявою про застосування спрощеної системи оподаткування останнього переведено на спрощену систему оподаткування.

Згідно пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до пункту 295.2 статті 295 Податкового кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач свої податкові зобов'язання належним чином не виконував та не сплачував в повному обсязі до бюджету встановлену ставку єдиного податку, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.05.2015 року становить 90 гривень.

У відповідності до приписів п.п.129.1.1 п.129.1 ст 129 ПКУ пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом, а при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні- рішенні згідно із цим Кодексом. У відповідності до приписів даної норми Кодексу відповідачу нараховано пеню в загальному розмірі 4 497,51 грн., що підтверджується дослідженою судом карткою платника податків.

Згідно п.59.1 ст.59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі вищенаведеного податковим органом було надіслано відповідачу податкову вимогу форми Ю за № 10 від 20.04.2012 року на загальну суму 607,61 грн., що отримана Катрійчуком М.М., який є директором Товариства (дана обставина підтверджується Довідкою з ЄДРПОУ АБ №469366) 25.04.2012 року.

Однак зазначену в вимозі суму податкового боргу відповідач не погасив.

Відповідно до приписів п. 59.5 ст. 59 ПКУ у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На підставі вищенаведеного податковим органом інших вимог платнику не надсилалось.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. 59.5 ст. 59 ПКУ).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача, яка виникла в результаті несплати податкового зобов'язання з земельного податку та єдиного податку в загальному розмірі 15 935,73 грн. (11 791,14 грн. земельного податку + 4 497,51 пеня + 90 грн. єдиного податку - 442,92 грн. штрафних санкцій = 15 935,73 грн.) являються податковим боргом відповідача.

Дослідивши надані докази, встановивши обставини справи, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з підставністю виникнення заборгованості в розмірі 15 935,73 грн. Податковий борг відповідача підтверджується витягом з облікової картки платника податків, довідкою про борг, податковими деклараціями, податковими повідомленнями - рішеннями та іншими письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно п.95.1 ст.95 ПКУ орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги(п.95.2 ст.95 ПКУ).

Відповідно до п.95.3 ст.95 ПКУ стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. У відповідності з п.95.4 ст.95 ПК України орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу також за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати заборгованості в сумі 15 935,73 грн., чим фактично не заперечив суму заборгованості, яка є предметом спору в даній справі.

Тому позов слід задовольнити частково в межах 15 935,73 грн., виходячи з вищенаведеного в задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з розрахункових рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехсервіс" в банках та за рахунок готівки, що належить відповідачу, в дохід Державного бюджету України податковий борг в сумі 15 935 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 73 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 22.06.2015 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.