Справа № 819/1331/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1331/15

09 червня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, управління державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та стягнення завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції (далі - ВДВС Тернопільського РУЮ, відповідач 1), управління державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - УДАІ УМВС України в Тернопільській області, відповідач 2), у якому просив:

- визнати протиправними дії УДАІ УМВС України в Тернопільській області про повідомлення ВДВС Тернопільського РУЮ про те, що за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0;

- визнати протиправними дії ВДВС Тернопільського РУЮ про накладення арешту на транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, що зареєстровані за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- стягнути солідарно з відповідачів завданої шкоди (збитків) у розмірі 1164 грн. 00 коп.;

- стягнути солідарно з відповідачів завданої моральної шкоди в розмірі 10000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, є однофамільцем боржника у виконавчих провадженнях, які перебували на виконанні у ВДВС Тернопільського РУЮ, ОСОБА_1, 06.02.1977 року.

При здійсненні виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ було накладено арешт на транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, які належать позивачу, а не боржнику, та вчинялись дії по розшуку такого майна. У зв'язку з цим 08.02.2015 року у місті Чорткові працівниками ДПС ДАІ УМВС України в Тернопільській області було затримано транспортний засіб позивача MAZDA 626 та направлено на спецмайданчик.

При з'ясуванні позивачем всіх обставин у ВДВС Тернопільського РУЮ йому повідомили, що інформацію про наявність транспортних засобів MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, зареєстрованих за ОСОБА_1, надало УДАІ УМВС України в Тернопільській області. При надані відповіді та при накладені арешту на транспортні засоби відповідачі не встановили, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є однофамільцем боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також позивач зазначив та надав докази того, що арешт його транспортних засобів та їх затримання з направленням на спецмайданчик, вже мали місце за таких самих обставин (через цього ж однофамільця боржника) у 2012 році. Тому, отримавши у серпні 2014 року вимогу державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ щодо стягнення штрафу, позивач прибув до відповідача 1, надав копію свого паспорта та пояснення про те, що він є однофамільцем боржника, вказавши на різні дати народження його та боржника. Після цього будь-яких претензій до ОСОБА_1 не було аж до лютого 2015 року, коли у місті Чорткові працівниками ДПС ДАІ УМВС України в Тернопільській області було затримано транспортний засіб позивача MAZDA 626 та направлено на спецмайданчик.

Внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду у розмірі 1164 грн. 00 коп., до якої входять витрати на оплату спецмайданчика та витрати на оплату проїзду, а також моральну шкоду, яку позивач оцінив на суму 10000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми Закону України «Про виконавче провадження», невиконання вимог яких стало наслідком незаконного арешту його майна та завдання збитків. Крім того, зазначає, що постанови про арешт майна боржника від державного виконавця не отримував, тобто був позбавлений можливості її оскаржити, та в подальшому не допустити негативних наслідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові. Додатково зазначив, що, враховуючи неодноразові та непередбачувані випадки арешту його транспортних засобів через однофамільця боржника, внаслідок яких він та його сім'я несли незручності та значні витрати, позивач постійно реагував на виклики та повідомлення державних виконавців та спростовував факти наявності саме за ним несплачених штрафів (боргу).

Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 ВДВС Тернопільського РУЮ позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у запереченні проти адміністративного позову від 26.05.2015 року (а. с. 35), та пояснив, що виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_1 були передані з Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції за підвідомчістю. Матеріали, додані до виконавчих документів, містили відомості адресно-довідкового бюро ГУДМС України у Тернопільській області про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4: Тернопільський район, смт. Велика Березовиця, вулиця Микулинецька, 26 а. Відтак, всі дії вчинялись щодо боржника ОСОБА_1 згідно з такою інформацією, зокрема, направлялись запити у реєстраційні органи з посиланням на вказане місце проживання боржника.

Згідно з повідомленням УДАІ УМВС України в Тернопільській області від 31.12.2014 року за ОСОБА_1 були зареєстровані транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, на які постановою державного виконавця від 21.01.2015 року накладено арешт, оголошено розшук майна боржника. Дані постанови направлено до виконання в УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

09.02.2015 року позивач звернувся до ВДВС Тернопільського РУЮ про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що є однофамільцем боржника. Перевіривши такі дані, державним виконавцем винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту та припинення розшуку.

Представник відповідача 1 просив у позові відмовити.

Представник відповідача 2 УДАІ УМВС України в Тернопільській області у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що відомості про наявність транспортних засобів були надані згідно з запитуваною інформацію щодо ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а. Інші відомості, які дозволяли б ідентифікувати особу, в тому числі дата народження, у запиті державного виконавця не наводилися. Вважає, що відповідач 2 діяв правомірно, будь-якої шкоди його діями позивачу не завдано.

Представник відповідача 2 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали виконавчих проваджень, допитавши свідка, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2014 року на адресу ВДВС Тернопільського РУЮ надійшли від Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції чотири постанови про закінчення виконавчих проваджень від 17.03.2014 року, які передані за підвідомчістю, щодо боржника ОСОБА_1, адреса боржника: місто Тернопіль, вулиця Коновальця, 16/147, про стягнення в дохід держави штрафів, накладених державною автомобільною інспекцією (а. с. 60). Зі змісту таких постанов вбачається, що згідно відповіді адресно-довідкового бюро ГУДМС України у Тернопільській області, боржник проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, стягнення за даною адресою належить до підвідомчості ВДВС Тернопільського РУЮ.

На виконання до ВДВС Тернопільського РУЮ передано чотири постанови у справі про адміністративне правопорушення, складені інспекторами ДПС державної автомобільної інспекції, а саме:

1) від 27.08.2010 року щодо громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, про накладення штрафу в сумі 255 грн. 00 коп.;

2) від 25.11.2010 року щодо громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, про накладення штрафу в сумі 255 грн. 00 коп.;

3) від 10.03.2011 року щодо громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, про накладення штрафу в сумі 255 грн. 00 коп.;

4) від 06.12.2013 року щодо громадянина ОСОБА_1, дата і місце народження: 06.02.1977 року, місто Тернопіль; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, про накладення штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. (а. с. 84-87).

Одночасно, крім виконавчих документів, до ВДВС Тернопільського РУЮ, серед іншого, направлялись акт державного виконавця від 13.03.2014 року про відсутність боржника за адресою: місто Тернопіль, вулиця Коновальця, 16/147 (а. с. 62), запити державного виконавця в реєстраційні органи щодо надання інформації про наявність майна, земельних ділянок тощо щодо боржника ОСОБА_1, що мешкає за адресою: місто Тернопіль, вулиця Коновальця, 16/147 (а. с. 63), відповіді на запити, у тому числі від УДАІ УМВС України в Тернопільській області від 01.2014 року про відсутність транспортних засобів за такою особою (а. с. 63), відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Тернопільській області з відомостями про ОСОБА_1: дата народження 06.02.1977 рік, місце народження: Чортківський район, село Капустинці, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8 а (а. с. 65).

20.08.2014 року головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2 прийнято виконавчі документи до виконання, про що винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 44435031, № 44435089, № 44435715, № 44435768 (а. с. 67, 72-74) щодо боржника ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а.

21.08.2014 року головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 за адресою: Тернопільський район, смт. Велика Березовиця, вулиця Микулинецька, 26 а, виклик, яким він зобов'язував останнього з'явитись до державного виконавця 27.08.2014 року на 9 годину для сплати боргу за виконавчими документами (а. с. 66). Постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця направлялись простим листом.

Як вбачається з пояснень позивача таку кореспонденцію він отримав та у призначений час прибув до головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2, якому залишив копію свого паспорта громадянина України, ідентифікаційного номера та надав пояснення про те, що є однофамільцем боржника ОСОБА_1, будь-якого відношення до виконавчих документів, боржника ОСОБА_1 не має.

З матеріалів виконавчих проваджень слідує, що будь-яких виконавчих дій державним виконавцем протягом наступних трьох місяців не проводилось, а 27.11.2014 року направлено запити у реєстраційні органи, в тому числі у ВДАІ Тернопільського району про надання інформації про наявність майна у ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а (а. с. 40).

ВДАІ Тернопільського району УМВС України у Тернопільській області листом від 31.12.2014 року надало згідно даних автоматизованого обліку транспортних засобів та їх власників «Автомобіль» УДАІ УМВС України в Тернопільській області наступну інформацію про зареєстровані транспортні засоби за громадянином ОСОБА_1:

1) MAZDA 626 1.8 (1994), ДНЗ 62518ТІ, власник ОСОБА_1, адреса: Тернопільська область, Чортківський район, село Нагірянка;

2) RENAULT LAGUNA 2.0 (2006), ДНЗ ВВО7381АН, власник ОСОБА_1, адреса: Тернопільська область, Тернопільський район, смт. Велика Березовиця, вулиця Микулинецька, 26 а (а. с. 41, 41 зворот).

21.01.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4 по кожному з чотирьох виконавчих проваджень, зазначених вище, прийнято постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо боржника ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, арешт накладено на вказані вище два транспортні засоби. Одночасно державним виконавцем прийняті постанови про розшук такого майна боржника, які з постановою про арешт майна боржника, направлені для виконання в УДАІ УМВС України в Тернопільській області (а. с. 42-43).

З показів допитаної в якості свідка головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4 вбачається, що копії постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.01.2015 року та про розшук майна боржника ОСОБА_1 не направлялись, державний виконавець телефонним зв'язком повідомила одного з членів сім'ї ОСОБА_1 (дружину) про арешт майна позивача. Свідок підтвердила, що одночасно в телефонній розмові отримала відразу пояснення про те, що ОСОБА_1, зареєстрований за даною адресою, є лише однофамільцем боржника ОСОБА_1

Також судом встановлено, що 08.02.2015 року у місті Чорткові інспектором ДПС ДАІ УМВС України в Тернопільській області відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу MAZDA 626 1.8, ДНЗ 62518ТІ, власником якого є позивач ОСОБА_1, шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик у місті Чорткові, вулиця Копичинецька, 128. Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв'язку з постановою ВДВС Тернопільського РУЮ (а. с.11).

В подальшому для зняття арешту з транспортних засобів позивач звернувся з заявою до начальника ВДВС Тернопільського РУЮ від 09.02.2015 року (а. с. 46).

09.02.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4 прийнято постанови про звільнення майна з-під арешту та припинення його розшуку з тих підстав, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 а) є однофамільцем боржника ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5). Звільнено з-під арешту такі транспорті засоби: MAZDA 626 1.8, RENAULT LAGUNA 2.0, що належать ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а). Постанова направлена до виконання в УДАІ УМВС України в Тернопільській області (а. с. 49).

Позивач отримав належний йому транспортний засіб після прийняття відповідачем 1 рішення про звільнення майна з-під арешту та оплати коштів за час перебування автомобіля на спеціальному майданчику.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV з змінами і доповненнями (далі - Закон № 606-ХІV).

Положеннями статті 1 Закону № 606-ХІV визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 25 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документу до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Тобто, виходячи із вищевикладеного, державний виконавець після відкриття виконавчого провадження повинен був не пізніше наступного робочого дня надіслати постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема, позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що 20.08.2014 року головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, проте доказів направлення їх стороні виконавчого провадження у спосіб, визначений частиною першою статті 31 Закону № 606-ХІV, та отримання ОСОБА_1, матеріали виконавчих проваджень не містять.

21.08.2014 року державним виконавцем надіслано вимогу ОСОБА_1, яку, як вбачається з пояснень позивача, останній отримав та виконав, а саме: 27.08.2014 року прибув до головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2 та надав пояснення, що є однофамільцем боржника, залишивши в підтвердження копію свого паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера. У суду відсутні підстави не брати до уваги такі пояснення позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів адміністративної справи (а. с. 13, 54-55), транспорті засоби, які належать позивачу, неодноразово арештовувались органами державної виконавчої служби та затримувались працівниками ДПС державної автомобільної інспекції через невиконання виконавчих документів його однофамільцем, що тягло негативні наслідки та додаткові витрати, і ОСОБА_1 був зацікавлений з'ясувати всі обставини та не допустити безпідставного арешту його майна.

При цьому, суд критично оцінює позицію представника відповідача 1 головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2, який спочатку посилався на те, що не може пригадати, які пояснення надавав ОСОБА_1, а потім змінив свою позицію та категорично стверджував, що позивач на виклик державного виконавця не прибув.

Відповідно до статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 40 Закону № 606-ХІV у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Статтею 57 Закону № 606-ХІV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (частини перша друга статті 57 Закону).

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина четверта статті 57 Закону № 606-ХІV).

Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується показаннями свідка головного державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4 копії постанов державного виконавця від 21.01.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо боржника ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, не направлялись після їх винесення боржнику (позивачу), що є порушенням частини четвертої статті 57 Закону № 606-ХІV. Невиконання таких вимог закону позбавило можливості ОСОБА_1 реалізувати своє право щодо оскарження постанов державного виконавця та в подальшому уникнути негативних наслідків.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція).

Так, пунктом 3.12 Інструкції передбачено заходи, які вживає державний виконавець при примусовому виконанні виконавчих документів. Зокрема, перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень № 44435031, № 44435089, № 44435715, № 44435768 державним виконавцем не вживались перелічені вище заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчих документів, які в подальшому також дозволили б встановити особу дійсного боржника у виконавчих провадженнях. Так, державний виконавець ВДВС Тернопільського РУЮ після відкриття виконавчих проваджень не зробив запит до територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи боржника ОСОБА_1, не здійснив вихід за місцем проживання боржника. Такий запит та вихід за місцем проживання боржника були необхідними у спірному випадку, оскільки на виконанні перебували чотири виконавчі документи щодо однієї особи ОСОБА_1, проте містили різні відомості щодо його місця проживання, місця народження та не узгоджувались з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Тернопільській області, переданими з Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. Крім того, наявність таких даних з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Тернопільській області щодо боржника на запит Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, не звільняла державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ після відкриття виконавчого провадження зробити свій запит до територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи боржника, оскільки це є обов'язковою вимогою пункту 3.12 Інструкції, а також здійснити вихід за місцем проживання боржника.

Головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_2 не врахована інформація та пояснення надані позивачем 27.08.2014 року, належним чином не задокументовані актом державного виконавця.

Також відомості про те, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, є однофамільцем боржника ОСОБА_1, 06.02.1977 року, у виконавчих провадженнях, які перебували на виконанні у ВДВС Тернопільського РУЮ, не перевірені головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4, яка проводила виконавчі дії з січня 2015 року. При цьому, остання підтвердила пояснення позивача про те, що в телефонній розмові з членами сім'ї ОСОБА_1 їй було доведено до відома, що дана особа є однофамільцем дійсного боржника.

Суд критично оцінює пояснення представника відповідача 1 про те, що були відсутні інші відомості про особу боржника, які дозволяли її ідентифікувати, а тому використовувались лише дані щодо місця його проживання. Якщо державний виконавець використовував дані про боржника ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, то він враховуючи відомості УДАІ УМВС України в Тернопільській області про наявність транспортних засобів мав би взяти до уваги лише один транспортних засіб RENAULT LAGUNA 2.0, який зареєстрований за власником ОСОБА_1, адреса: Тернопільська область, Тернопільський район, смт. Велика Березовиця, вулиця Микулинецька, 26 а, а інший автомобіль MAZDA 626 1.8 не брати до уваги, оскільки він зареєстрованих за власником ОСОБА_1, адреса: Тернопільська область, Чортківський район, село Нагірянка (а. с. 41, 41 зворот).

Такі дії державних виконавців ВДВС Тернопільського РУЮ щодо неналежного вжиття заходів щодо примусового виконання виконавчих документів та не встановлення дійсної особи боржника, відсутність реагування з боку відповідача 1 на твердження ОСОБА_1 про те, що він є однофамільцем боржника, стали наслідком безпідставного накладення арешту на майно позивача. А в подальшому не направлення постанов про арешт майна боржника позивачу, позбавило його можливості оскаржити необґрунтованість та безпідставність таких постанов та уникнути негативних наслідків. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення закону, суд приходить переконання, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ВДВС Тернопільського РУЮ про накладення арешту на транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, що зареєстровані за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання протиправними дій УДАІ УМВС України в Тернопільській області про повідомлення ВДВС Тернопільського РУЮ про те, що за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, оскільки, як зазначено вище, інформація на запит державного виконавця від 27.11.2014 року була надана згідно з параметрами запиту, які не містили дату народження особи, про яку запитувалась інформація. Відтак, відповідач 2 не міг встановити, що надає інформацію про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, який не є боржником у виконавчому проваджені.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, то суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню в зв'язку з протиправністю дій відповідача 1 ВДВС Тернопільського РУЮ та шляхом її стягнення з Державного бюджету України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними службових повноважень.

За цією нормою Конституції України відшкодуванню шкоди в обов'язковому порядку передує встановлення судом незаконності рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб та щоб ця шкода була завдана саме цими рішеннями, діями та бездіяльністю.

Судом встановлено протиправність дій ВДВС Тернопільського РУЮ щодо безпідставного арешту транспортних засобів, які належать позивачу.

У відповідності до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ним повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001 (№ 12рп/2001) про відшкодування шкоди державою визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Суд зазначає, що розглядаючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди необхідно виходити з того, що відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковою є наявність сукупності чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина.

Позивач вважає, що йому завдана матеріальна шкода у розмірі 1164 грн. 00 коп.

В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що позивач дійсно зазнав матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій ВДВС Тернопільського РУЮ, факт та розмір якої підтверджується квитанціями банківської установи та розрахунковими документами (оригінали яких оглянуті у судовому засіданні, а копії долучені до матеріалів справи (а. с. 7-10) від 09.02.2015 року на суму 144 грн. 00 коп. - оплата за зберігання автомобіля на спеціальному майданчику в місті Чорткові, 20 грн. 00 коп. - послуги банку, та на загальну суму 1000 грн. 00 коп. - оплата послуг таксі за проїзд 08.02.2015 року (в день затримання транспортного засобу) з міста Чорткова до міста Тернополя (місця проживання) та 09.02.2015 року (в день зняття арешту та забрання автомобіля зі спецмайданчика). Загальна сума витрат склала 1164 грн. 00 коп.

Наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди підтверджується тим, що саме на підставі постанов державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ транспортний засіб позивача тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик у місті Чорткові, про що свідчить акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 08.02.2015 року, та не заперечується сторонами.

Згідно Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2009 року № 94, у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», уповноважена особа Державтоінспекції негайно тимчасово затримує такий транспортний засіб та доставляє на спеціальний майданчик чи стоянку. Пунктом 12 вказаного вище Порядку передбачено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу.

Таким чином, позивач вимушений був оплатити витрати за відповідальне зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику, а також повести витрати на проїзд до місця проживання після затримання автомобіля, а також до спеціального майданчика з місця проживання.

Враховуючи викладене, відшкодуванню підлягає заподіяна позивачу матеріальна шкода у розмірі 1164 грн. 00 коп. При цьому, така шкода, завдана протиправними діями ВДВС Тернопільського РУЮ, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України у відповідності до вимог Поряду виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, то суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до пунктів 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідачів, не обгрунтовано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідачів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно із частиною третьою статті 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням адміністративного позову, на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір відповідно до задоволених вимог у розмірі 255 грн. 78 грн., сплачений згідно з квитанціями № 1 від 04.03.2015 року та №4 від 13.05.205 року (а. с. 2, 3).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про накладення арешту на транспортні засоби MAZDA 626 та RENAULT LAGUNA 2.0, що зареєстровані за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9 а, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) матеріальну шкоду у розмірі 1164 (одна тисяча сто шістдесят чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9 а, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 15 червня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.