Справа № 826/18309/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" до Міністерство екології та природних ресурсів України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Компанія Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (ІV) Б.В., ТОВ "Надра Юзівсська", Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Державна служба геології та надр України, Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління про визнання дій протиправними, скасування висновку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Міжнародна благодійна організація "Екологія-Право-Людина", звернулася до суду з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України (далі по тексту - відповідач, Мінприроди України), в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо надання позитивної оцінки еколого-експертну оцінку "Угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна, Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та ТОВ "Надра Юзівська" від 25 грудня 2013 року";

2) визнати протиправним та скасувати висновок експертизи від 27 грудня 20132 року №17/102 державної екологічної експертизи "Угода про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна, Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та ТОВ "Надра Юзівська".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 січня 2013 року №23-р "Про підписання Угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська, між Державою Україна та компанією "Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В." та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська" схвалено проект Угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська, між Державою Україна та компанією "Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В." та товариством з обмеженою відповідальністю "Ріадра Юзівська" (далі - Угода).

За ініціативою Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління здійснено іншу експертизу - еколого-екпертну оцінку "Угода про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна та Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська", а саме статті "Раціональне й комплексне користування. Охорона й захист надр, довкілля, здоров'я, праці, безпека, обсяг, вартість і строки заходів з охорони довкілля".

Згідно з висновком Мінприроди України від 27 грудня 2013 року №17/102 державної екологічної експертизи "Угода про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна та Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська" (далі по тексту - Висновок) державна екологічна експертиза проведена відповідно до Закону України "Про екологічну експертизу" та на підставі пункту 2 статті 11 Закону України "Про угоди про розподіл продукції".

За результатами розгляду еколого-екпертної оцінки "Угода про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна та Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська", підготовленої Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління Мінприроди України, яка є складовою та невід'ємною частиною висновку, відповідач визнав достатність екологічних обґрунтувань та надав їм позитивну оцінку за умови дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Позивач вважає, що висновок суперечить діючому законодавству, є неповним та необ'єктивним, оскільки в процесі екологічної експертизи не досліджено жодних даних моніторингу стану довкілля площі Юзівська, водних і земельних ресурсів, та містить недостовірну інформацію щодо процесу видобування сланцевого газу, тому висновок не може вважатися таким, що забезпечує екологічну безпеку, охорону навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, захисту екологічних прав та інтересів громадян і держави; у свою чергу зазначене свідчить про необхідність скасування висновку та про безпідставність позитивної оцінки Мінприроди України.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до висновку, що відповідач діяв у відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, судом першої інстанції не встановлено наявності порушеного права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 січня 2013 року №23-р "Про підписання Угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська, між Державою Україна та компанією "Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В." та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська" схвалено проект Угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська, між Державою Україна та компанією "Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В." та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська" (далі по тексту - Угода).

Частина перша статті 4 Закону України "Про угоди про розподіл продукції" визначає, що відповідно до угоди про розподіл продукції одна сторона - Україна (далі - держава) доручає іншій стороні - інвестору на визначений строк проведення пошуку, розвідки та видобування корисних копалин на визначеній ділянці (ділянках) надр та ведення пов'язаних з угодою робіт, а інвестор зобов'язується виконати доручені роботи за свій рахунок і на свій ризик з наступною компенсацією витрат і отриманням плати (винагороди) у вигляді частини прибуткової продукції.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про угоди про розподіл продукції" проекти угод про розподіл продукції підлягають обов'язковій державній експертизі з фінансових, правових, природоохоронних та інших питань відповідно до законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що оскільки Угода має ознаки угоди про розподіл продукції, то її проект підлягає обов'язковій державній експертизі, у тому числі з природоохоронних питань, відповідно до законодавства.

Пунктом "б" частини першої статті 20-1 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів належить здійснення державної екологічної експертизи стосовно об'єктів, рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №452/2011, Мінприроди України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні і забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та у межах своєї компетенції біологічної, генетичної та радіаційної безпеки, поводження з відходами, у тому числі радіоактивними, пестицидами і агрохімікатами, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, радіаційного захисту, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (надр, поверхневих та підземних вод, внутрішніх морських вод і територіального моря, атмосферного повітря, лісів, тваринного (у тому числі водних живих ресурсів, мисливських та немисливських видів тварин) і рослинного світу та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України (далі - природні ресурси), відтворення та охорони земель, збереження, відтворення і невиснажливого використання біо- та ландшафтного різноманіття, формування, збереження і використання екологічної мережі, організації, охорони та використання природно-заповідного фонду, збереження озонового шару, регулювання негативного антропогенного впливу на зміну клімату та адаптації до його змін і виконання у межах компетенції вимог Рамкової конвенції ООН про зміну клімату та Кіотського протоколу до неї, розвитку водного господарства і меліорації земель, геологічного вивчення та раціонального використання надр, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорону природних ресурсів.

Стаття 28 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначає, що державна екологічна експертиза проводиться відповідно до Закону України "Про екологічну експертизу".

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що на Мінприроди України покладено функції здійснення державної екологічної експертизи стосовно об'єктів, рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України, у тому числі і щодо вказаної вище Угоди, а, у зв'язку із відсутністю із відсутністю законодавчо визначеного порядку здійснення державної екологічної експертизи угод про розподіл продукції, така експертиза проводиться з урахуванням як норм Закону України "Про екологічну експертизу, так і норм "Про угоди про розподіл продукції".

Стаття 17 Закону України "Про екологічну експертизу" передбачає, що інші екологічні експертизи можуть здійснюватися за ініціативою заінтересованих юридичних і фізичних осіб на договірній основі із спеціалізованими еколого-експертними органами і формуваннями.

При цьому, висновки громадської та іншої екологічної експертизи мають рекомендаційний характер і можуть бути враховані при проведенні державної екологічної експертизи, а також при прийнятті рішень щодо подальшої реалізації об'єкта екологічної експертизи.

Тобто, з вказаним норм законодавства слідує, що інші екологічні експертизи, проведені за ініціативою заінтересованих осіб можуть бути враховані Мінприроди при проведенні екологічної експертизи та при прийнятті рішень щодо подальшої реалізації об'єкта екологічної експертизи.

Як встановлює стаття 39 Закону України "Про екологічну експертизу", висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об'єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки.

Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності.

Так, судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що за ініціативою Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління здійснено іншу експертизу - еколого-екпертну оцінку "Угода про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Юзівська між Державою Україна та Шелл Експлорейшн енд Продакшн Юкрейн Інвестментс (IV) Б.В. та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Юзівська", а саме статті "Раціональне й комплексне користування. Охорона й захист надр, довкілля, здоров'я, праці, безпека, обсяг, вартість і строки заходів з охорони довкілля".

Колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції, що вказана еколого-екпертна оцінка, яка є невід'ємною частиною оскаржуваного висновку, відповідає вимогам статті 43 Закону України "Про екологічну експертизу", оскільки складається із вступної, констатуючої та заключної (оціночно-узагальнюючої) частин, зокрема містить коротку характеристику видів запланованої чи здійснюваної діяльності, її впливу на стан навколишнього природного середовища, ступеня екологічного ризику відповідних заходів, спрямованих на нейтралізацію і запобігання цьому впливові, забезпечення вимог екологічної безпеки, охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання і відтворення природних ресурсів; узагальнену оцінку об'єкта екологічної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що еколого-екпертна оцінка угоди відповідає по формі та змісту вимогам Закону України "Про екологічну експертизу", а тому могла бути врахована Мінприроди України при проведенні державної екологічної експертизи угоди та отримати позитивну оцінку.

При цьому, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги доводи позивача про поверхневе проведення державної екологічної експертизи, оскільки Закон України "Про угоди про розподіл продукції" передбачає обов'язкову державну експертизу саме угоди, а не технологічних процесів видобутку корисних копалин, проекти угод про розподіл продукції підлягають обов'язковій державній експертизі з фінансових, правових, природоохоронних та інших питань відповідно до законодавства. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у висновку, а саме невід'ємній його частині - еколого-екпертній оцінці, зазначено про необхідність дотримання надрокористувачем в спеціально уповноважених державних органах спеціальні дозволи (дозвіл на викиди забруднюючих речовин, на спеціальне водокористування тощо); про те, що до початку діяльності і вивчення надр, оцінювання та розробки вуглеводнів, оператор здійснюватиме оцінку впливу на навколишнє природне середовище та здоров'я громадян, строки проведення та витрати оцінки впливу у кожному конкретному випадку.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про помилковість посилань позивача на статтю 7, 15 та 33 Закону України "Про екологічну експертизу", які визначають об'єкти екологічної експертизи, документацію на об'єкти експертизи та процедур проведення екологічної експертизи, оскільки Угода не є об'єктом екологічної експертизи в контексті визначення статті 7 Закону України "Про екологічну експертизу", так як Угода не являється проектом законодавчого та іншого нормативно-правового акта або документацією по впровадженню нової техніки, технологій, матеріалів, речовин, продукції, генетично модифікованих організмів, реалізація яких може призвести до порушення екологічних нормативів, негативного впливу на стан навколишнього природного середовища, чи екологічною ситуацією, що склалася; тому положення статей 7, 15 та 33 Закону України "Про екологічну експертизу", не можуть бути застосовані при проведенні екологічної експертизи Угоди, тому що не узгоджуватимуться із нормами Закону України "Про угоди про розподіл продукції".

Крім того, суд першої інстанції правомірно звертає увагу на ту обставину, що позивачем порушено процедуру оскарження висновків державної екологічної експертизи, встановлену статтею 44 Закону України "Про екологічну експертизу", відповідно до якою юридичні особи, заінтересовані в спростуванні висновків державної екологічної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтовану заяву до відповідних рад, органів виконавчої влади, державної екологічної експертизи та інших органів, які приймали рішення про проведення такої експертизи. В разі відмови у розгляді заяви вони мають право звернутися до суду.

Однак, позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів подання МБО "Екологія-Право-Людина" будь-яких заяв до відповідача щодо спростування висновків державної екологічної експертизи Угоди.

Також, слід зазначити, що Позивач стверджує про свій законний інтерес щодо оскарження висновку, посилаючись на підставі норм статуту МБО "Екологія-Право-Людина", проте, позивачем не доведено, яким чином оскаржуваний висновок та позитивна оцінка Мінприроди України еколого-експертного дослідження порушує права, свободи чи інтереси МБО "Екологія-Право-Людина", її членів або інших осіб, які звернулись до позивач з метою захисту своїх прав, або перешкоджає їх реалізації.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо не доведення наявності підстав для скасування оскаржуваного висновку державної екологічної експертизи та наявності порушеного права позивача.

Так, за змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Разом з цим, пунктом 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ» встановлено, що позивач повинен довести факт застосування до нього оскаржуваного акта або те, що він є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

При цьому, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог може стати та обставина, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався та не порушує безпосередньо прав позивача.

Як зазначено у пункті 2.6 Рішення Конституційного Суду України від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 у справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до статуту МБО "Екологія-Право-Людина", копія якого наявна в матеріалах справи, метою створення і діяльності вказаної організації є здійснення благодійної діяльності, яка полягає у наданні допомоги фізичним і юридичним особам у захисті їхніх екологічних прав, захисті довкілля в інтересах суспільства, сприянні розвитку природоохоронної справи та розвитку еколого-правової освіти, науки та культури; представлення своїх інтересів та інтересів інших осіб в судах України у справах, пов'язаних із порушенням екологічних чи інших прав людини і громадянина або пов'язаних із порушенням екологічного законодавства.

Стаття 21 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" надає право громадським природоохоронним організаціям подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі здоров'ю громадян і майну громадських організацій.

У той же час, суд першої інстанції правомірно зазначає, що МБО "Екологія-Право-Людина" не є громадською природоохоронною організацією, та звернулась до суду із позовом, відмінним, від позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

При цьому суд першої інстанції обгрунтвоано роз'яснив позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які протиправні рішення чи дії Мінприроди України чи сторін Угоди, за умови настання негативних наслідків для МБО "Екологія-Право-Людина" чи її членів, в установленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а відтак, відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому апеляційна скарга не містить інших посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції -без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 22 червня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.