Справа № 826/4700/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 червня 2015 року № 826/4700/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»
до1. Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві 2. Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»
про визнання протиправними арештів та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19 березня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними арештів на все майно згідно постанови 1519461 від 09.10.2009 Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, відповідач 1), на все майно згідно постанови 31533127 від 05.03.2012 ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, на будинок згідно постанови 24781314 від 03.07.2012 Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції (далі - ВДВС Ірпінського МУЮ, відповідач 2), на все майно згідно постанови 42137179 від 24.02.2014 ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, в частині накладення арешту на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (далі - оскаржувані постанови);

- зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 20 березня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено: ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, третя особа 1), Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», третя особа 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що накладеними арештами на все майно боржника - ОСОБА_1 (в т.ч. і на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1) у виконавчих провадженнях № 1519461, 31533127, 24781314 та 42137179 та оголошеною забороною на його відчуження, будучи Фактором згідно Договору факторингу № 1 від 12.12.2011, згідно якого Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» відступлені Права Вимоги, порушені його права на предмет іпотеки, як іпотекодержателя, та, для відновлення його прав та інтересів відповідно має бути винесена постанова про звільнення з-під арешту майна боржника, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі 1 та 2 своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися.

В судове засідання представники відповідачів 1, 2 не з'явилися.

Від відповідача 1 надійшло клопотання від 08.04.2015 про розгляд справи без участі його представника.

Також, супровідним листом від 08.04.2015 на адресу суду були направлені копії матеріалів виконавчих проваджень № № 31533127 та 42137179; копію матеріалів виконавчого провадження № 1519461 направлено не було через їх знищення 06.02.2015 у відповідності до вимог пп. пп. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5.

29 травня 2015 року засобами електронного зв'язку на адресу суду відповідачем 2 була направлена копія матеріалів виконавчого провадження № 24781314.

Від третьої особи 1 на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву від 24.04.2015, в яких ОСОБА_1 зазначає, по-перше, арешт не може бути знято у випадку якщо існує рішення суду, яке було винесено до укладення договору іпотеки та/або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що всі рішення судів, які були підставами для накладення арештів, виносилися після укладення договору іпотеки; позивачем не надано жодного документу, який би визначав розмір заборгованості боржника перед заставодержателем станом на день подання позову та жодного первинного облікового документу, який би підтверджував ту обставину, що кредитне зобов'язання виконано чи не виконано і в якому розмірі на день подання позову. Як наслідок, на думку третьої особи 1, позов був пред'явлений з порушенням вимог ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

По-друге, третя особа 1 вважає, що позов був пред'явлений з пропуском строків передбачених ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

По-третє, на думку третьої особи 1, позов був пред'явлений з порушенням ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Та по-п'яте, позивач незаконно заявляє вимогу про зняття арешту із земельної ділянки та житлового будинку не конкретизуючи, які саме об'єкти нерухомості мають бути звільнені з-під арешту. Як вказує третя особа 1, за однією адресою можуть бути декілька житлових будинків та декілька земельних ділянок, і для того, щоб заявляти вимоги про зняття арешту потрібно посилатися в позовних вимогах саме на ті об'єкти нерухомості, які зазначені в договорі іпотеки; зняття арешту не з того житлового будинку чи не з тієї земельної ділянки може порушити права інших кредиторів.

Також, як вказує третя особа 1, позивачем не надані докази того, що саме на предмет іпотеки накладені арешти.

В своїх запереченнях на позовну заяву від 24.04.2015, ОСОБА_1 просить в задоволенні позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про зняття арешту відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи 1 проти позову заперечувала.

Третя особа 2 своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася, в судове засідання представник третьої особи 2 не з'явився.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 09.04.2015 представників відповідачів 1, 2 та третьої особи 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0/1 (далі - Договір № 0/1), по умовам якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 166 514 доларів США 00 центів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 840 895 грн. 70 коп. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору (п. 1.1 Договору № 0/1).

Також, 07 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений Договір поруки № 72590 (далі - Договір № 72590), по умовам якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 (Боржник) усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0/1 від 07.12.2006, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п. 1.1 Договору № 72590).

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором (Договір № 0/1), 07 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Договір іпотеки № 36399 (далі - Договір № 36399), по умовам якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 115,7 кв.м. в т.ч. жилою площею 66,7 кв.м., разом із земельною ділянкою, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На земельній ділянці розташовано позначені на плані: житловий будинок дерев'яний обкладений цеглою - літ. А, сарай-літня кухня - літ. Б, погріб - літ. під. Б, сарай - літ. Д, над. Б, Д, вбиральня - літ. Е, душ - літ. Ж, альтанка - літ. З, сарай - літ. І, вольєр - літ. К, навіс - літ. Л, огорожа - літ. 1-4,6, свердловина - 5, вигрібна яма - 7 (Предмет іпотеки). Ринкова вартість Предмету іпотеки, згідно звіту від 22 листопада 2006 року консалтингової фірми ТОВ «ІНВЕСТКОН», становить: 1 121 200,00 грн. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 1 121 200,00 грн. (п. 1.1 Договору № 36399).

Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за кредитним договором № 0/1 від 07.12.2006 та кредитним договором № 0/2 від 07.12.2006 (п. 1.2 Договору № 36399).

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 1 (далі - Договір № 1), по умовам якого за цим Договором Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору № 1).

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

10 березня 2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_1, в тому числі і на нерухоме майно, яке є Предметом іпотеки за Договором іпотеки № 36399 від 07.12.2006, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 накладені арешти, зокрема у виконавчому провадженні ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ВП № 1519461 постановою від 09.10.2009 накладено арешт на все майно, що належить Боржнику; у виконавчому провадженні ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ВП № 31533127 постановою від 05.03.2012 накладено арешт на все майно, що належить Боржнику; у виконавчому провадженні ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ВП № 42137179 постановою від 24.02.2014 накладено арешт на все майно, що належить Боржнику та у виконавчому провадженні ВДВС Ірпінського МУЮ ВП № 24781314 постановою від 17.04.2012 накладено арешт на будинок АДРЕСА_1.

Вважаючи, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, вважаючи дії державних виконавців у вказаних вище виконавчих провадженнях такими, що порушують права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», позивач звернуся до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення представників позивача та третьої особи 1, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII).

Оскільки позивач про порушення своїх прав та інтересів дізнався 10.03.2015, а до суду за їх захистом звернувся 19.03.2015, суд вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Окрім цього, Законом № 898-IV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки виникло в 2006 році (Договір іпотеки від 07 грудня 2006 року № 36399), тобто до винесення судами судових рішень.

Крім того, відповідно до умов Договору іпотеки від 07 грудня 2006 року № 36399, вартість Предмету іпотеки складає 1 121 200,00 грн. та не перевищує розміру заборгованості Боржника іпотекодержателю, що по трьом виконавчим провадженням, а саме, ВП № 31533127, ВП № 42137179 та ВП № 24781314, складає 2 640 379,58 грн.

Таким чином, позивач, як Фактор, що отримав Права Вимоги від Іпотекодержателя, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього Боржника (іпотекодавця) за рахунок Предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує його права, визначенні чинним законодавством, що свідчить про протиправність оскаржуваних постанов.

За вказаних обставин, постанова старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2012 ВП № 31533127 підлягає визнанню протиправною та скасуванню в частині накладення арешту на Предмет іпотеки.

Постанова державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.02.2014 ВП № 42137179 підлягає визнанню протиправною та скасуванню в частині накладення арешту на Предмет іпотеки.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується з арештом, накладеним ВДВС Ірпінського МУЮ на будинок у виконавчому провадженні ВП № 24781314, зокрема постановою від 03.07.2012 та яка значиться як підстава обтяження в Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 10.03.2015.

Проте, судом з наданих матеріалів виконавчого провадження ВП № 24781314, встановлено, що постанова з вказаними реквізитами в матеріалах виконавчого провадження відсутня, натомість наявна постанова відповідача 2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2012, якою на будинок АДРЕСА_1, що належить Боржнику, накладено арешт.

В зв'язку із чим, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 11 КАС України) та визнати протиправною та повністю скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2012 ВП № 24781314.

Стосовно знищеного виконавчого провадження, а саме ВП № 1519461, згідно якого ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника від 09.10.2009, суд вважає за необхідне ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника від 09.10.2009 ВП № 1519461 в частині накладення арешту на Предмет іпотеки (реєстраційний номер обтяження 10446944), оскільки згідно наявної інформації в Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 10.03.2015 такий арешт є чинним.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно ухвалити рішення про зняття арешту з Предмету іпотеки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, вимогу позивача стосовно зобов'язання відповідачів 1, 2 звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити у спосіб, який визначений частиною другою статті 60 Закону № 606-XIV.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 березня 2012 року ВП № 31533127 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 на праві власності, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 115,7 кв.м. в т.ч. жилою площею 66,7 кв.м., разом із земельною ділянкою, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24 лютого 2014 року ВП № 42137179 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 на праві власності, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 115,7 кв.м. в т.ч. жилою площею 66,7 кв.м., разом із земельною ділянкою, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника від 09 жовтня 2009 року ВП № 1519461 (реєстраційний номер обтяження 10446944) в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 на праві власності, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 115,7 кв.м. в т.ч. жилою площею 66,7 кв.м., разом із земельною ділянкою, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 квітня 2012 року ВП № 24781314 повністю.

6. Зняти арешт з майна ОСОБА_1, яке є предметом Договору іпотеки № 36399 від 07 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим номером 6888, а саме, з житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 115,7 кв.м. в т.ч. жилою площею 66,7 кв.м., разом із земельною ділянкою, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

7. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

8. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

9. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» відмовити.

10. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко