Справа № 802/1356/15-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2015 р. Справа № 802/1356/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

представника позивача: Панасюк Г.П.,

представника відповідача: Медяного В.Г.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: обласної організації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина"

до: Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - обласна асоціація "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" (далі - позивач, ОА ВГТРК "Вінниччина") з адміністративним позовом до відповідача - Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - відповідач, Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ), треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області про:

- визнання неправомірними дій заступника начальника Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Медяного Віктора Григоровича щодо відмови у зміні зберігача описаного та арештованого майна обласної асоціації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина";

- зобов'язання заступника начальника Ленінського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Медяного Віктора Григоровича змінити зберігача майна, яке описане і арештоване згідно акту опису й арешту майна від 21.01.2015 року з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 та передати майно на зберігання Голові правління обласної асоціації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно акту опису й арешту майна від 21.01.2015 року на майно обласної організації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" накладено арешт і передано його на зберігання ОСОБА_4, який не є повноважним представником ОА ВГТРК "Вінниччина".

23.02.2015 року ОСОБА_4 звернувся до державного виконавця із заявою про вжиття заходів по опечатуванню приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина" для забезпечення належного зберігання описаного і арештованого майна боржника, оскільки не може забезпечити цілодобову охорону ввіреного йому майна, у зв'язку з чим державним виконавцем здійснено опечатування та опломбування приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина", що позбавляє працівників підприємства потрапити на робочі місця.

Відтак, 29.04.2015 року позивач звернувся з заявою до Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ про зміну зберігача майна з ОСОБА_4 на ОСОБА_5, який на думку позивача, зможе забезпечити належне зберігання майна ОА ВГТРК "Вінниччина".

Листом №11246/07-35/3 від 08.05.2015 року Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ відмовив у вирішенні питання про зміну зберігача майна, у зв'язку з тим, що у Господарському суді Вінницької області слухається справа за позовом Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області щодо звільнення приміщень, які орендовано ОА ВГТРК "Вінниччина".

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

З урахуванням протокольної ухвали суду від 27.05.2015 року належним відповідачем по справі визначено Ленінський відділ Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та протокольної ухвали суду від 21.05.2015 року замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області її правонаступником - Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, вказавши на правомірність своїх дій.

Так, під час здійснення опису й арешту майна боржника був присутній ОСОБА_4, як представник ОА ВГТРК "Вінниччина" та генеральний директор відповідного підприємства, володів інформацією щодо майна та мав печатку і штамп, що не викликало сумнівів про його компетентність та невідповідальність у збереженні ввіреного йому майна.

Також, представник відповідача зауважив, що Законом України "Про виконавче провадження" право вибору зберігача арештованого майна надається державному виконавцю та здійснюється на власний розсуд, у зв'язку з чим доводи позивача є необґрунтованими.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 проти заявленого позову заперечив, мотивуючи тим, що адміністративний позов безпідставний, а дії держаного виконавця правомірні, оскільки він був присутній під час складання акту опису й арешту майна, як уповноважений представник боржника та генеральний директор ОА ВГТРК "Вінниччина", поновлений на відповідній посаді постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 року, саме тому державним виконавцем було передано йому арештоване майно на зберігання.

Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до акту опису й арешту майна від 21.01.2015 року він був попереджений про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, тому 23.02.2015 року звернувся до державного виконавця з заявою про вжиття заходів по опечатуванню приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина", оскільки йому стало відомо про намір невідомих людей проникнути в приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина" та винести описане майно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

На виконанні у Ленінському ВДВС Вінницького МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження щодо стягнення боргів з обласної асоціації "Вінницька громадська телерадіокомпанія "Вінниччина" за номером в ЄДРВП 45244920.

У вказане зведене виконавче провадження об'єднані наступні виконавчі провадження:

- ВП №44906938 з виконання виконавчого листа №127/7235/14-ц від 26.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОА ВГТРК "Вінниччина" на користь ОСОБА_4 коштів у сумі 27641,10 грн. заборгованості по заробітній платі;

- ВП №45494061 з виконання виконавчого листа №127/14578/14-ц від 29.08.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОА ВГТРК "Вінниччина" на користь держави судового збору в сумі 243,60 грн.;

- ВП №45192455 з виконання вимоги про сплату боргу № Ю-999/25у від 04.08.2014 року, виданої Вінницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області про стягнення з ОА ВГТРК "Вінниччина" єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 21411,56 грн.;

- ВП №43891452 з виконання вимоги про сплату боргу № Ю-637/25у від 12.05.2014 року, виданої Вінницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області про стягнення з ОА ВГТРК "Вінниччина" єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 13203,57 грн.;

- ВП №44090287 з виконання вимоги про сплату боргу № Ю-745/25у від 03.06.2014 року, виданої Вінницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області про стягнення з ОА ВГТРК "Вінниччина" єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 13950,69 грн.

21.01.2015 року було описане майно боржника та накладено арешт, про що складено акт опису й арешту майна. Описане і арештоване майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4, про що повідомлено йому під розпис та попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна (а.с. 17-20).

23.02.2015 року до Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ надійшла заява ОСОБА_4 про те, що він не може забезпечити цілодобову охорону майна, яке передане йому на зберігання, та просить вжити заходів по опечатуванню приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина" (а.с. 92).

Розглянувши заяву ОСОБА_4, державним виконавцем, у межах наданих йому повноважень, здійснено опломбування та опечатування приміщення ОА ВГТРК "Вінниччина" в цілому. Зважаючи на те, що зберігач арештованого майна ОСОБА_4 вказував у своєму зверненні, що не може забезпечити цілодобову охорону ввіреного йому майна, 29.04.2015 року ОА ВГТРК "Вінниччина" звернулася із заявою до Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ та просила змінити зберігача майна з ОСОБА_4 на ОСОБА_5, який має змогу убезпечити майно від злочинних посягань сторонніх осіб та належним чином зберегти описане та арештоване майно (а.с. 10).

Листом №11246/07-35/3 від 08.05.2015 року Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ повідомив, що у Господарському суді Вінницької області слухається справа за позовом Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області щодо звільнення приміщень, які орендовано ОА ВГТРК "Вінниччина", а тому за таких обставин вирішувати питання про зміну зберігача майна не є можливим (а.с.11).

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частин 1-4 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Щодо посилань позивача на те, що ОСОБА_4 не є надійним зберігачем, оскільки на момент складання акту опису й арешту майна ОСОБА_4 був поновлений на посаді генерального директора ОА ВГТРК "Вінниччина", але рішення суду не виконане, та не може здійснити цілодобову охорону ввіреного йому майна, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону України "Про виконавче провадження", одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

При цьому, звернення стягнення на майно боржника полягає, згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження", в його арешті, вилученні або примусовій реалізації такого майна.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З положень Закону України "Про виконавче провадження" та Iнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802, вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, а подальша його реалізація здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Тобто, законодавець чітко розмежовує такі поняття як арешт майна, вилучення та примусова реалізація майна боржника, а тому арешт майна є не нічим іншим як способом забезпечення реального виконання рішення у виконавчому провадженні.

Частиною 5 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

В силу вимог ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування (ч.2 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.6 ст.57 та ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно з п.4.2.6 Інструкції №512/5 у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Пунктом 4.2.7 даної Інструкції передбачено, що у разі необхідності (наявність інформації про псування майна тощо) державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому державний виконавець готує подання (повідомлення) до правоохоронних органів щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, а також із пояснень учасників судового процесу, факту псування майна боржника не доведено.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що чинним законодавством не визначено чіткого та вичерпного переліку за яких умов чи у разі якої необхідності можлива передача описаного та арештованого майна іншому зберігачу, а призначення особи зберігача описаного та арештованого майна є виключним правом державного виконавця.

Чинне законодавство не містить норм, згідно з якими одна особа має переважне право перед іншими особами на отримання майна на відповідальне зберігання.

З наведених норм вбачається, що саме державні виконавці мають виключну компетенцію у вирішенні питань щодо передачі майна на відповідальне зберігання. Суд не може собою підміняти орган виконавчої служби щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи свою позицію представник відповідача зазначив, що на момент складання акту опису та передачі майна на відповідальне зберігання, ОСОБА_4 був поновлений на роботі, мав печатку, ключі та володів усією інформацією щодо арештованого майна. Окрім того, згідно ВП №44906938 ОСОБА_4 є стягувачем у виконавчому провадженні та на даний час в повній мірі виконує свої обов'язки по збереженню ввіреного йому майна.

Отже, здійснивши системний аналіз діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та наданих у справу доказів, суд зауважує, що доводи представника позивача про невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_4 на посаді генерального директора унеможливлює подальше зберігання ним ввіреного йому майна є необґрунтованими, оскільки на момент арешту та опису майна відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2014 року, яке набуло законної сили, ОСОБА_4 був поновлений на посаді генерального директора ОА ВГТРК "Вінниччина" та володів необхідною інформацією щодо майна боржника, що є достатньою підставою для передачі йому майна на зберігання.

Також суд бере до уваги лист №11246/07-35/3 від 08.05.2015 року, у якому Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ повідомив представнику ОА ВГТРК "Вінниччина", що у Господарському суді Вінницької області слухається справа за позовом Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області щодо звільнення приміщень, які орендовано ОА ВГТРК "Вінниччина", а тому вирішувати питання про зміну зберігача майна не є можливим.

Щодо звернення ОСОБА_4 із заявою про опечатування приміщення у зв'язку з неможливістю здійснити цілодобову охорону ввіреного йому майна, суд зазначає, що це свідчить лише про намір зберігача виконати в повній мірі свої обов'язки по зберіганню майна ОА ВГТРК "Вінниччина".

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при передачі описаного й арештованого майна на відповідальне зберігання (ВП № 45244920) діяв на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Законом України "Про виконавче провадження" та із урахуванням усіх обставин, необхідних для прийняття рішення. Тому, позовні вимоги про визнання відмови у зміні зберігача описаного й арештованого майна ОА ВГТРК "Вінниччина" неправомірною, а також зобов'язання змінити зберігача описаного майна ОА ВГТРК "Вінниччина" задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем, стягненню в його користь не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна