Справа № 802/1271/15-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2015 р. Справа № 802/1271/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: Цимбал В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про скасування податкових-повідомлень рішень від 04.09.2014 № та № в частині 1741,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі акту №215/17/НОМЕР_1 від 09.07.2014 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, Вінницькою ОДПІ було винесено податкові повідомлення-рішення від 04.09.2014 № та №, якими позивачу нараховано штраф в розмірі 37311,82 грн. та 3707,05 грн. відповідно, за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування. Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, а вказані податкові повідомлення-рішення вважає неправомірним та просить податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 № скасувати повністю, а податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 № в частині 1741,05 грн.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви та просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, оскільки, на думку позивача, оспорювані податкові повідомлення - рішення суперечить вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що встановлені перевіркою порушення діючого законодавства в дійсності мали місце. Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2014 Вінницькою ОДПІ було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань несвоєчасної сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб.

За результатами перевірки складено акт №215/17/НОМЕР_1 від 09.07.2014 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки позивачем, порушено п. 57.1, п. 57.3 ст. 57, пп.. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.09.2014 № якими позивачу нараховано штраф в розмірі 37311,82 грн. (20% грошового зобов'язання), за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та №, якими позивачу нараховано штраф в розмірі 3707,05 грн. (10% грошового зобов'язання), за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Так, на думку перевіряючих, позивачем порушено правила сплати (перерахування) ПДФО, а саме:

1) за період 2012 року по строку 15.11.2012 нараховано суму самостійно визначеного грошового зобов'язання у розмірі 1150,78 грн., у вигляді авансового платежу відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік №308969 від 09.02.2012, дана сума недоїмки погашена платіжним дорученням №212 від 07.12.2012 на суму 1500,00 грн.;

2) за період 2013 року по строку 19.02.2014 нараховано суму самостійно визначеного грошового зобов'язання у розмірі 206631,95 грн., відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік № від 07.02.2014 дана сума недоїмки погашена платіжним дорученням №58 від 05.03.2014 на суму 19650,00 грн.;

3) за період 2013 року по строку 14.03.2014 нараховано суму самостійно визначеного грошового зобов'язання у розмірі 8173,84 грн., у вигляді авансового платежу відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік № від 07.02.2014, дана сума недоїмки погашена платіжним дорученням №76 від 14.03.2014 на суму 8173,84 грн.;

4) за період 2013 року по строку 14.05.2014 нараховано суму самостійно визначеного грошового зобов'язання у розмірі 8173,84 грн., у вигляді авансового платежу відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік № від 07.02.2014, дана сума недоїмки погашена платіжним дорученням №143 від 34.05.2014 на суму 8173,84 грн.

За порушення правил сплати (перерахування) податків до бюджету, відповідальність платника податку передбачена статтею 126 ПК України застосована штрафна санкція в сумі 41018,87 грн., яка відображена в зазначених вище податкових повідомленнях-рішеннях.

Суд не погоджується з даним висновком, з огляду на наступне.

Так, за результатами діяльності за 2013 рік фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи та додаток 5 до неї. Дану податкову декларацію було подано за допомогою електронних засобів зв'язку. Про прийняття декларації свідчить квитанція №2 від 07.02.2014.

Як вбачається з рядку 03.01 розділу III «Доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності» податкової декларації відображена сума податку, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі - 206631,95 грн.. При цьому, в рядку 07.01 додатку 5 до декларації платником було зазначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 19631,94 грн.. Однак внаслідок допущеної арифметичної помилки при формуванні декларації в рядку 03.01 Розділу III була вказана невірна сума.

При передачі декларації в електронному вигляді невідповідність даних між додатком 5 та розділом III декларації податковим органом не були виявлені.

Як вбачається з платіжного доручення №58 від 05.03.2014, платником сплачено ПДФО в розмірі 19631,94 грн., яку необхідно було сплатити за 2013 рік.

Крім того, відповідно до задекларованих сум у первинній декларації платником також було сплачено квартальні авансові платежі по ПДФО, а саме: за 1 квартал 2014 року в сумі 8173,84 грн.(платіжне доручення №76 від 14.03.2014); за 2 квартал 2014 року в сумі 8173,84 грн. (платіжне доручення №143 від 14.05.2014);

Допущену помилку платником було виявлено лише в червні 2014 року.

З метою виправлення вказаної помилки платник подав уточнюючий розрахунок податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

В рядку 03.01 Розділу III уточнюючої декларації сума податку відповідала показникам рядку 07.01 Додатку 5 та становила 19 631,94 грн.

Факт доставленя та прийняття уточнюючої декларації та додатку 5 до уточнюючої декларації підтверджується квитанціями №1 та №2 від 11.06.2014 відповідно.

Таким чином, платник суму зайво задекларованого зобов'язання по сплаті ПДФО в розмірі 187000,01 грн. (206631,95-19631,94) скорегував та відобразив коректну суму податку - 19631,94 грн.

Проте, як уже зазначалось вище за несвоєчасну сплату ПДФО до позивача застосовано штрафну санкцію по ст. 126 ПК України в розмірі 41018,87 грн., що відображено у податкових повідомленнях-рішеннях винесених Вінницькою ОДПІ від 04.09.2014 за №, яким зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 3707,05 грн., як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, доданого до рішення, штрафна санкція у розмірі 10% нарахована за прострочку грошового зобов'язання в частині 817,38 грн. та за несплату квартального авансового платежу з ПДФО за 2 квартал 2014 року; від 04.09.2014 №, яким зобов'язано сплатити штраф в сумі 37311,82 грн., в розрахунку, що додається до рішення зазначено штрафну санкцію у 20% за прострочку грошового зобов'язання у розмірі 35677,05 грн. та 1634,77 грн. - за прострочку сплати квартального авансового платежу за 1 квартал 2014 року.

Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує наступне.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1. ст. 75 ПК України).

Так відповідно до пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Статтею 76 ПК України, визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, у якій зазначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем направлено акт перевірки на податкову адресу ФОП ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак на адресу податкового органу повернувся конверт з поштовою відміткою, в якій зазначено, що причиною невручення конверта є: «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, враховуючи положення п. 42.2 ст. 42 ПК України, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що екземпляр акту перевірки на адресу ФОП ОСОБА_4 не надходив.

Разом з тим, відповідно до п. 50.1. ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Окремо слід звернути увагу на п. 50.2. ст. 50 ПК України, в силу якої платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок в поданій ним податковій звітності, за період що не перевірявся, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Крім того, самостійне виявлення факту заниження податкового зобов'язання минулого періоду має певні наслідки для платника, як то самостійне застосування 5 % штрафу, в той час як за виявлення факту завищення податкового зобов'язання відповідальності ПК України не передбачено.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50 ПК України, то з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

В даному випадку податковим органом помилки не виявлено, а тому ФОП ОСОБА_4 самостійно виявив факт завищення зобов'язання та подав уточнюючу декларацію за 2013 рік, чим скоригував суму боргу, що помилково виникла внаслідок зазначення невірної суми ПДФО.

Отже, з моменту подачі уточнюючої декларації, заборгованість по ПДФО в сумі 187000,01 грн., яка виникла внаслідок помилки перестала існувати.

Так, з врахуванням поданого уточнюючого розрахунку сума узгодженого зобов'язання по ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету становить 19631,94 грн., яка сплачена позивачем 05.03.2015.

Таким чином, податковий орган, отримавши уточнюючу податкову декларацію не привів у відповідність податковий облік, а застосував штрафні санкції відповідно до ст. 126 ПК України.

Аналогічна ситуація з авансовими квартальними платежами з ПДФО, які були сплачені відповідно 14.03.2014 та 14.05.2014, і як вбачається з зворотнього боку облікової картки, їх податковий орган зарахував у сплату ПДФО, а оскільки вони зараховані в рахунок боргу, виникла заборгованість по квартальних авансових платежах, за що теж було нараховано штрафну санкцію за порушення граничних строків сплати.

Відповідно до п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Пунктом 109.1 ст. 109 передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За допущені платниками податків податкові правопорушення ПК України передбачено штрафні санкції.

В той же час, ст. п.113.2. ст. 113 ПК України передбачено, що застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не звільняє платників податків від обов'язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

В контексті застосованих до ФОП ОСОБА_4 штрафних санкцій, слід звернути увагу суду на приписи ст. 126 ПК України, у якій зазначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов'язання, - у розмірі ю відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З сукупного аналізу норм випливає, що відповідальність для платника податків настає тоді коли останній вчинив податкове правопорушення, яке спричинило втрати державного бюджету, оскільки на порушника покладається обов'язок крім штрафної санкції сплати належні суми податку.

Специфіка ж застосування штрафної санкції по ст. 126 ПК України полягає у прострочці сплати грошового зобов'язання.

Тобто, обов'язковими умовами для її застосування має бути наявне грошове зобов'язання та затримка щодо його сплати (до 30 календарних днів / більше 30 календарних днів).

Сума узгоджено грошового зобов'язання по ПДФО за 2013 рік становить 19631,94 грн. та квартальні авансові платежі на 2014 рік по 8173,74 щокварталу.

Граничний строк сплати податкового зобов'язання по ПДФО за 2013 рік в сумі 19631,94 грн. - 20.02.2014. Як зазначалось вище, вказану суму ФОП ОСОБА_4 сплатив 05.03.2015.

В зв'язку з тим, що платник сплатив його із затримкою у 14 днів, суд вважає, що контролюючим органом правомірно застосовано штрафну санкцію у 10% лише на суму 1965,00 грн.

Крім того, слід відмітити, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області у жовтні-листопаді 2014 року було проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами перевірки складено акт №9/1701/НОМЕР_1 від 19.11.2014р.(копія акту додається).

Як вбачається з п. 2.1.3. акту, перевіркою не встановлено заниження або завищення оподатковуваного доходу за 2013 рік: сума податкового зобов'язання за 2013р. за даними платника та за даними перевірки збігається та становить 32695,34 грн., що відповідає сумам зазначеним у р. 5 додатку 5 до Звітної декларації та р. 5 додатку 5 Уточнюючої декларації.

Таким чином, перевіркою проведеною податковим органом встановлено факт відповідності сум задекларованих платником та встановлених перевіркою по результатам документальної перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для застосування санкції за ст. 126 ПК України відсутні, оскільки сума боргу, яка була помилково сформована перестала існувати з моменту подачі платником уточнюючої декларації. Однак, всупереч приписам ПК України податковий орган не застосував наслідки подання уточнюючого розрахунку позивачем та не вніс відповідні зміну у облікову картку платника. Таким чином, винесені податкові повідомлення рішення від 04.09.2014 № та № в частині 1741,05 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Також, суд відмічає, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, відтак, позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати ФОП ОСОБА_4 у вигляді 182,70 грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 04.09.2014р. та № від 14.09.2015 року в частині визначення суми штрафу у розмірі 1741,05 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму сплаченого при зверенні до суду судового збору у розмірі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна