Справа № 826/3063/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року 10:15 № 826/3063/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2013 року № і № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 або позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2013 року № і № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС від 13.03.2013 року № 465/17-10/НОМЕР_1, складеного за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог чинного податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, документально і нормативно не підтверджуються, а тому, як наслідок, винесені на підставі цього акта перевірки податкові повідомлення-рішення від 17.04.2013 року № і № є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 23.03.2015 року, з'явилися представники сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд у судовому засіданні 23.03.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог чинного податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складений акт від 13.03.2013 року № 465/17-10/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

За висновками цього Акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: 1) норм п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у неправомірному завищенні показників задекларованих витрат, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, всього на 502 090,29 грн. (в тому числі за 2011 рік на суму 252 109,83 грн., за 2012 рік - 249 980,46 грн.), в результаті чого ФОП ОСОБА_1 занижений розмір чистого оподаткованого доходу за 2011 - 2012 роки на суму 498 753,42 грн. та був донарахований податок з доходів фізичних осіб в сумі 56 612,17 грн. (в тому числі за 2011 рік - 34 346,94 грн., за 2012 рік - 22 265,23 грн.; 2) п. 2.6 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 року № 637, що полягає у не оприбуткуванні в книгах обліку розрахункових операцій готівкових коштів в сумі 64 749,40 грн.

Зокрема, в акті перевірки зафіксовано, що в ході проведення документальної перевірки позивача перевіряючими встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) був зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності Ватутінською районною державною адміністрацією у місті Києві 23.06.1997 року та взятий на податковий облік в ДПІ у Деснянському районі м. Києва.

Протягом періоду з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року позивач здійснював підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі алкогольних і безалкогольних напоїв та тютюнових виробів, надання маркетингових послуг, перебуваючи на загальній системі оподаткування. Крім того, 03.06.1998 року ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний номер НОМЕР_1.

Розрахунки в ході здійснення підприємницької діяльності проводилися ФОП ОСОБА_1 у безготівковій формі (при наданні маркетингових послуг) на розрахунковий рахунок та у готівковій формі (при здійсненні роздрібної торгівлі) через реєстратори розрахункових операцій, із веденням книг обліку доходів і витрат та книг обліку розрахункових операцій.

У ході здійснення перевірки правильності визначення позивачем розмірів оподаткованого доходу за перевіряємий період працівниками ДПІ встановлено:

1) згідно поданої ФОП ОСОБА_1 до податкової інспекції декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та додатку 7 до неї підприємцем задекларовано суму валового доходу за вказаний рік від здійснення підприємницької діяльності в сумі 16 898 902,61 грн. За результатами наданих до перевірки Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних до книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, реєстрів податкових накладних, надходжень на розрахунковий рахунок, відомостей форми № 1-ДФ сума валового доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності склала 16 898 902,61 грн., а саме: валовий дохід від роздрібної торгівлі становить 16 582 000,50 грн. (сформований на підставі готівкових коштів згідно звітів РРО); надання послуг - 314 866,07 грн. (сформований на підставі безготівкових надходжень на розрахунковий рахунок); відсоток банку за обслуговування розрахункового рахунку - 2 036,04 грн. (при цьому, в акті зазначено, що вказана сума 2 036,04 грн. не враховувалася перевіряючими при обрахунку валових витрат і валових доходів фізичної особи-підприємця).

Розбіжностей між задекларованою позивачем сумою валового доходу за 2011 рік та фактичною, згідно наданих до перевірки документів, не виявлено.

Згідно даних поданої декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 задекларовано витрати, пов'язані з одержанням доходу, за 2011 рік в сумі 16 739 327,37 грн., з них 16 351 139,44 грн. - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використанні у виробництві продукції, 202 162,67 грн. - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, 186 025,26 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому, за результатами перевірки Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних до книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, накладних, фіскальних чеків, договорів про надання послуг та виконаних робіт, відомостей, виписок з розрахункового рахунку сума витрат, пов'язаних з одержанням доходу склала 16 487 217,54 грн., в тому числі: валові витрати на закупівлю товарів, які були реалізовані в даному періоді, - 16 099 029,61 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 202 162,67 грн.; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 186 025,26 грн., що, на думку перевіряючих, не відповідає показникам звітності ФОП ОСОБА_1 в сумі 252 109,83 грн.

Перевіряючими були враховані надані ФОП ОСОБА_1 пояснення про те, що націнка на реалізує мий товар складала 3% - 10%. У зв'язку з викладеним перевіряючі прийшли до висновку про завищення позивачем розміру задекларованих валових витрат, а саме: розміру витрат на вартість придбаних ТМЦ в сумі 252 109,83 грн., оскільки, на переконання останніх, за результатами арифметичного підрахунку витрати на закупівлю товарів, що були в подальшому реалізовані споживачам, мала становити всього 16 099 029,61 грн. (тобто, 16 582 000,50 грн. (валовий дохід від роздрібної торгівлі)/103% (націнка)), та, як наслідок, загальна сума валових витрат за результатами перевірки складає 16 487 217,54 грн.

Водночас на стор. 16 Акта перевірки відображена сума завищення позивачем обсягів витрат на вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використанні у виробництві продукції, у розмірі 357 952,92 грн., яка, натомість, не відповідає попередньо сформованим висновкам працівників ДПІ.

З урахуванням наведених висновків перевірки позивачу визначено суму чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, за підсумками 2011 року у розмірі 409 649,03 грн. (сума задекларованого позивачем оподатковуваного доходу 159 575,24 грн. + сума виявленого заниження показника валових витрат 252 109,83 грн. - 2 036,04 грн. (за вирахуванням суми відсотків банку).

За результатами перевірки виявлено порушення позивачем норми п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного заниження ним обсягу оподатковуваного доходу за 2011 рік у розмірі 250 073,00 грн. та, відповідно, до несплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 34 346,94 грн.;

- згідно поданої ФОП ОСОБА_1 до податкової інспекції декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік та додатку 7 до неї, підприємцем задекларовано суму валового доходу за вказаний рік від здійснення підприємницької діяльності в сумі 13 495 233 грн. За результатами наданих до перевірки Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних до книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, реєстрів податкових накладних, надходжень на розрахунковий рахунок, відомостей форми № 1-ДФ сума валового доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, склала 13 495 233 грн., а саме: валовий дохід від роздрібної торгівлі становить 13 072 707 грн. (сформований на підставі готівкових коштів згідно звітів РРО); надання послуг - 421 225,17 грн. (сформований на підставі безготівкових надходжень на розрахунковий рахунок); відсоток банку за обслуговування розрахункового рахунку - 1 300,83 грн. (при цьому, в акті зазначено, що вказана сума 1 300,83 грн. не враховувалася перевіряючими при обрахунку валових витрат і валових доходів фізичної особи-підприємця).

Розбіжностей між задекларованою позивачем сумою валового доходу за 2012 рік та фактичною, згідно наданих до перевірки документів, не виявлено.

Згідно даних поданої декларації про майновий стан і доходи, ОСОБА_1 задекларовано витрат, пов'язаних з одержанням доходу, за 2012 рік в сумі 13 363 369 грн., з них 12 941 929 грн. - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використанні у виробництві продукції, 227 959 грн. - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, 194 481 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому, за результатами перевірки книги обліку доходів та витрат, накладних, фіскальних чеків, договорів про надання послуг та виконаних робіт, відомостей, виписок з розрахункового рахунку сума витрат, пов'язаних з одержанням доходу склала 13 114 388,54 грн., в тому числі: валові витрати на закупівлю товарів, які були реалізовані в даному періоді, - 12 691 948,54 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 227 959 грн.; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 194 481 грн., що, на думку перевіряючих, не відповідає показникам звітності ФОП ОСОБА_1 в сумі 249 980,46 грн.

Перевіряючими були враховані надані ФОП ОСОБА_1 пояснення про те, що націнка на реалізує мий товар складала 3% - 10%. У зв'язку з цим перевіряючі прийшли до висновку про завищення позивачем розміру задекларованих валових витрат, а саме: розміру витрат на вартість придбаних ТМЦ в сумі 249 980,46 грн., оскільки, на переконання останніх, за результатами арифметичного підрахунку витрати на закупівлю товарів, що були в подальшому реалізовані споживачам, мала становити всього 12 691 948,54 грн. (тобто, 13 072 707 грн. (валовий дохід від роздрібної торгівлі)/103% (націнка)) та, як наслідок, загальна сума валових витрат за результатами перевірки складає 13 114 388,54 грн.

Водночас, на стор. 19 Акта перевірки відображена сума завищення позивачем обсягів витрат на вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використанні у виробництві продукції, у розмірі 362 658,73 грн., яка, натомість, не відповідає попередньо сформованим висновкам працівників ДПІ.

З урахуванням наведених висновків, позивачу визначена сума чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, за підсумками 2012 року у розмірі 379 543,63 грн. (сума задекларованого позивачем оподатковуваного доходу 130 864 грн. + сума виявленого заниження показника валових витрат 249 980,46 грн. - 1 300,83 грн. (за вирахуванням суми відсотків банку).

За результатами перевірки виявлено порушення позивачем норми п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного заниження ним обсягу оподатковуваного доходу за 2012 рік у розмірі 248 679,63 грн. та, відповідно, до несплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 22 265,23 грн.;

2) за результатами перевірки Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних до книги обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, реєстрів податкових накладних, надходжень на розрахунковий рахунок, відомостей форми № 1-ДФ сума валового доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності склала 13 441 275,11 грн., а саме: валовий дохід від роздрібної торгівлі - 13 072 707,00 грн. (сума з ПДВ 15 687 249 грн.) за результатами перевірки звітів РРО та Z-звітів, зареєстрованих та вклеєних у книгах обліку розрахункових операцій, контрольних стрічок; надання послуг - 367 267,28 грн. (сума з ПДВ 440 720,73 грн.) за результатами надходжень на розрахунковий рахунок з призначенням платежу «за наданні послуги»; відсоток банку - 1 300,83 грн. Тобто, на думку перевіряючих, наявна розбіжність між задекларованим валовим доходом та фактично отриманим доходом в готівковій (через РРО) та безготівковій формі (надходжень на розрахунковий рахунок), яка складає 53 957,89 грн. (сума ПДВ 64 749,40 грн.). За даними книг обліку розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1. оприбутковано готівкові кошти в сумі 13 072 707 грн. (без врахування ПДВ), на розрахунковий рахунок надійшли кошти в сумі 367 267,28 грн. (без врахування ПДВ). За висновками працівників ДПІ, позивачем в порушення вимог п. 2.6 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 року № 637 (а саме: «У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК)…») не було оприбутковано в книзі обліку розрахункових операцій суму у розмірі 64 749,40 грн. (тобто 53 957,89 грн., крім того ПДВ).

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС прийняла наступні податкові повідомлення-рішення (форми «Р») від 17.04.2013 року:

№ , яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, у розмірі 66 472,85 грн., в т.ч. 56 612,17 грн. за основним платежем, 9 860,68 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Розрахунок відповідачем штрафних санкцій з цього податку наявний в матеріалах справи;

№ , яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції, згідно абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівкові» від 12.06.1995 року № 436/95, у розмірі 323 747 грн. Розрахунок відповідачем штрафних санкцій з цього податку наявний в матеріалах справи.

Вважаючи вказані вище податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Щодо правомірності позиції відповідача про заниження позивачем об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб (суми чистого оподатковуваного доходу) за 2011 - 2012 роки та, відповідно, заниження сум цього податку суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Таким чином, згідно законодавчого визначення витрат, до їх складу слід віднести всі витрати платника податків на придбання товарів чи послуг, які потім споживаються в його господарській діяльності.

При цьому, ст. 177 п. 177.4 ПК України, яка передбачає особливості оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу III ПК України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Так, згідно ст. 138 п. 138.1 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1. ст. 138 ПК України, до складу витрат операційної діяльності включаються собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Також, у силу норми ст. 138 п. 138.2. ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З змісту акта перевірки вбачається, що за результатами здійснення підприємницької діяльності в 2011 - 2012 роках позивач задекларував отриману суму доходів 30 394 135,61 грн. (в тому числі за 2011 рік - 16 898 902,61 грн. за 2012 рік - 13 495 233 грн.), витрати, що пов'язані із підприємницькою діяльністю, в сумі 30 102 696,37 грн. (в тому числі за 2011 рік - 16 739 327,37 грн., за 2012 рік - 13 363 369 грн.), суму чистого оподаткованого доходу 290 439,24 грн. (в тому числі за 2011 рік - 159 575,24 грн., за 2012 рік - 130 864 грн.) та сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 44 541,07 грн. (в тому числі за 2011 рік - 24 869,40 грн., за 2012 рік - 19 671,67 грн.) і податок на додану вартість в сумі 53 648 грн. (в тому числі за 2011 рік - 15 140 грн., за 2012 рік - 39 508 грн.).

На думку перевіряючих, позивач безпідставно відніс до складу витрат за 2011 - 2012 роки суму коштів 502 090,29 грн. (вартість на придбання ТМЦ, що були реалізовані та/або використанні у виробництві продукції), оскільки згідно наданих ФОП ОСОБА_1 пояснень націнка на реалізований товар складала в середньому 3% - 10%.

У ході дослідження змісту Акта перевірки та всіх наданих відповідачем копії документів судом встановлено, що матеріали вказаної документальної перевірки позивача, всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.10.2012 року № 1003, не містять належним чином оформлених опису про факт виявленого правопорушення та посилань на конкретні первинні та інші документи обліку результатів діяльності платника податку, де зафіксований зазначений факт.

Також, судом не виявлено в тексті Акта перевірки відомостей про конкретний достовірний (повний) перелік (опис) первинних та інших документів ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року (в тому числі в розрізі по контрагентах і періодам), наданих останнім до перевірки на підтвердження правомірності формування витрат за 2011 - 2012 роки. Натомість, наведений лише загальний опис документів за найменуваннями та висновки про завищення ФОП ОСОБА_1 суми витрат за 2011 - 2012 роки у розмірі 502 090,29 без зазначення конкретних підстав для таких висновків, як то відсутність первинних, платіжних та/або інших документів на підтвердження фактів руху грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, оформлення документів з дефектами, що спростовують їх статус як первинних, відсутність зв'язку між операціями, зафіксованими у первинних документах і господарською діяльністю підприємця, тощо. Водночас, висновки перевіряючих ґрунтуються лише на підставі арифметичних підрахунків розміру витрат на підставі документально непідтверджених відомостей про застосування ФОП ОСОБА_1 націнки при реалізації товарів (відповідачем не надано суду письмових пояснень позивача з питання застосування націнки у розмірі 3% - 10% під час реалізації товарів у 2011 - 2012 роках, а також не зазначено про причини неможливості їхнього подання).

При цьому, суд заважає на те, що у відповідності до п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.10.2012 року № 1003 (що був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19 січня 2011 року за N 70/18808 та втратив чинність 10.05.2013 року), міститься загальне поняття терміну «акт перевірки», згідно якого акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення (визначення даного терміну наведене у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу) приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, з контексту наведених норм слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання (в т.ч. фінансової санкції).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі № 21-237а13.

У силу ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, нормами ч. 1, 2 і 4 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

З огляду на наведені вище норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень податкового органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 року у справі № К/9991/26224/12.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про не здійснення перевіряючими детального аналізу первинних та інших документів, наданих позивачем до перевірки, а тому критично ставиться до обставин та висновків, що зафіксовані в акті від 13.03.2013 року № 465/17-10/НОМЕР_1 в частині епізоду про завищення підприємцем показника витрат на суми вартості ТМЦ, що реалізовані та/або використанні у виробництві продукції (252 109,83 грн. і 249 980,46 грн.), та, відповідно, до правомірності проведення податковим органом розрахунку суми заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2011 - 2012 роки.

Таким чином, на думку суду, у контролюючого органу у даному випадку відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податку з доходів фізичних осіб за 2011 - 2012 роки за фактом невстановленого податкового правопорушення.

Що ж до обґрунтованості та правомірності висновків відповідача про допущення позивачем випадку неоприбуткування в книгах обліку розрахункових операцій отриманої суми коштів 64 749, 40 грн. за результатами здійснення підприємницької діяльності в 2012 році, суд приходить до наступних висновків.

У розумінні Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320 (надалі - Положення), оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями (фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність) обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (п. 1.2 гл. 1 цього Положення).

При цьому, відповідно до п. 1.2 гл. 1 Положення, книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України. Книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно п. 2.6 Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з абзацом 3 ст. 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, порушення позивачем податкового законодавства обґрунтоване тим, що кошти у розмірі 64 749,40 грн. отримані ФОП ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності у готівковій формі, відомості про які задекларовані у складі показника валових доходів за 2012 рік у податковій звітності, не були оприбутковані позивачем у відповідних книгах обліку розрахункових операцій.

У тексті поданої позовної заяви позивач категорично заперечував проти висновків акта перевірки про отримання ним в 2012 році суми доходів у розмірі 64 749,40 грн. у готівковій формі без подальшого оприбуткування такої суми. Так, відповідно до письмових пояснень позивача, що наведені у тексті позовної заяви, зафіксована в акті перевірки сума розбіжності у розмірі 64 749,40 грн. (53 957,89 грн. без ПДВ) виникла за наступних обставин: в податковій декларації та книзі обліку доходів та витрат була вказана сума валового доходу у розмірі 13 495 233 грн., що складається з 13 072 707 грн. - дохід від готівкових операцій, 421 440,93 грн. - дохід від безготівкових операцій (остання сума включає в себе виручку у вигляді безготівкових коштів в сумі 354 647,00 грн. (без ПДВ). Також, у дохід від безготівкових операцій була помилково включена сума 65 625 грн. на підставі акта приймання-передачі послуг від ПАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» на суму 65 625 грн. крім того ПДВ - 13 125,00 грн. Запис про це в книзі доходів та витрат було зроблено 31.12.2012 року. Фактично оплату послуг по цьому акту приймання-передачі послуг ПАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» здійснило на користь позивача вже 21.01.2013 року шляхом переказу коштів на банківський рахунок ОСОБА_1

Також, у дохід від безготівкових операцій була включена сума 1 169,10 грн. на підставі акта приймання-передачі послуг від ТОВ «Ессе Еліт» на суму 1 169,10 грн., крім того ПДВ - 233,82 грн. Запис про це зроблено в книзі доходів та витрат 31.12.2012 року. Фактично оплату послуг по цьому акту приймання-передачі послуг ТОВ «Ессе Еліт» здійснило на користь позивача вже 11.01.2013 року шляхом переказу коштів на банківський рахунок ОСОБА_1). На підтвердження вказаного позивач надав суду копії наступних документів: податкових декларацій ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2011 - 2012 роки; книг обліку доходів та витрат (№ 6149/11/09, № 41035/11) за період підприємницької діяльності в 2011 - 2013 роках; договору про надання послуг від 16.09.2013 року № 1-322082900, укладеного між ПрАТ «Джей Ті Інтернешнл Компані Україна» і ФОП ОСОБА_1. щодо надання останнім платних послуг за переліком, акта приймання-передачі послуг від 31.12.2012 року № 1 та податкової накладної від 31.12.2012 року № 35 на суму 78 750 грн. (в т.ч. ПДВ - 13 125 грн.); договору про надання послуг від 03.09.2012 року, укладеного між ТОВ «Ессе Еліт» і ФОП ОСОБА_1 щодо надання певних платних послуг, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2012 року № ОУ-00012 та податкової накладної від 31.12.2012 року № 34 на суму 1 402,92 грн. (в т.ч. ПДВ - 233,82 грн.); банківських виписок по особовим рахункам позивача за 2011 -2012 роки, банківських виписок по особову рахунку позивача за 11.01.2013 року та 21.01.2013 року; звіту ТОВ «Аудиторська фірма «Аудит-сервіс» про проведення перевірки правильності форсування доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 за період 2011 - 2012 роки.

За результатами дослідження вищеперелічених первинних та інших документів судом вбачається, що вони цілком спростовують висновки перевіряючих про факт отримання та неоприбутковання позивачем суми готівкових коштів в 2012 році.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних документальних доказів на обґрунтування правомірності висновків акта перевірки в частині описаного епізоду (зокрема, відповідних первинних і розрахункових документів на зазначену суму коштів, банківських виписок по розрахунковим рахункам позивача за 2012 рік тощо), суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем вимог п. 2.6 Постанови № 637 також є недоведеним, у зв'язку з чим застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 17.04.2013 року № є неправомірним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва ДПС від 17.04.2013 року № і № .

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: 02097, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотирьохсот вісімдесяти суми грн. 20 копійок) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок