Справа № 2а-3999/12/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-3999/12/1470

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року за адміністративним позовом приватного підприємства «Укрінтерпостача» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби, Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2012 року приватне підприємство «Укрінтерпостача» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби, Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2012 року № про збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 424 652,75 грн. та № про збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств на суму 312 968 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПП «Укрінтерпостача» являється платником податку на додану вартість зі спеціальним режимом оподаткування, так як питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становила не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних періодів, у зв'язку з чим відповідачем безпідставно нараховано йому до сплати ПДВ. За результатами проведеної перевірки відповідач дійшов помилкового висновку, що оскільки продукція підприємства вирощена не на власних, а на орендованих земельних ділянках, то, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації договорів оренди землі, позивач не має права на спеціальний режим оподаткування, оскільки не є сільськогосподарським товаровиробником. Також, позивач не погоджується з визначенням податковим органом суми валового доходу за І квартал 2011 року, посилаючись на те, що під час проведення перевірки не було досліджено та не включено до складу валових витрат витрати ПП «Укрінтерпостача», які обліковувалися на рахунках: 209 «Інші матеріали», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети» та 911 «Загальновиробничі витрати рослинництва».

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 06 серпня 2013 року ухвалено постанову про часткове задоволення адміністративного позову ПП «Укрінтерпостача».

Суд першої інстанції скасував податкове повідомлення-рішення Вознесенської ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби № від 20.01.2012р., а також скасував податкове повідомлення-рішення відповідача № від 20.01.2012р. на суму основного платежу з податку на прибуток в сумі 312 627 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Приймаючи означене рішення, Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що оскільки податкове законодавство пов'язує виникнення прав та обов'язків платників податків не з фактом укладання договорів, а з фактом здійснення господарської операції, тому збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість є безпідставним. Суд, також, не взяв до уваги висновки акту перевірки про заниження ПП «Укрінтерпостача» податку на прибуток за І квартал 2011 року на суму 312 627 грн., посилаючись на висновки судово-бухгалтерської експертизи, якою встановлено, що у вказаному періоді об'єкт оподаткування підприємства був від'ємний.

В апеляційній скарзі Вознесенська ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про відмову в задоволенні позову ПП «Укрінтерпостача».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не взято до уваги, що документом, який посвідчує право оренди земельної ділянки може бути виключно договір оренди, який пройшов державну реєстрацію, однак наявні у позивача договори оренди земельних ділянок на яких, згідно тверджень позивача, вирощувалася сільськогосподарська продукція, не всі пройшли державну реєстрацію. У випадку використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів права на спеціальний режим оподаткування суб'єкти господарювання не набувають і ПДВ такими суб'єктами підлягає сплаті до бюджету в загальному порядку. Щодо визначення до сплати податку на прибуток підприємств, то апелянт зазначає, що перевіряючими включено до складу валових витрат ті документи, які позивачем було надано до перевірки, тоді як рахунки 209, 22, 911 не досліджувалися у зв'язку з їх ненаданням.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

На підставі ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає постанову суду від 06 серпня 2013 року в межах вимог апеляційної скарги податкової інспекції, тобто в частині вимог, які задоволено оскаржуваним судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу Вознесенської ОДПІ Миколаївської області №1325 від 09.12.2011р., відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.2, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, у період з 14.12.2011р. по 20.12.2011р. службовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Укрінтерпостача» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010р. по 30.09.2011р., за результатами якої складено акт перевірки №2505/23/30526451 від 27 грудня 2011 року.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем: п.3.1 ст.3, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.209.1, п.209.2, п.209.6, п.209.7, п.209.11 ст.209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 361 155 грн.; п.3.1 ст.3, п.4.1, п.4.3 ст.4, п.5.1, п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2011р. по 31.03.2011р. в сумі 312627 грн.

20 січня 2012 року, на підставі акту перевірки №2505/23/30526451 від 27.12.2011р., Вознесенською ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу донараховано суму податку на прибуток 312627 грн. - за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 341 грн.;

- №, яким підприємству донараховано суму податку на додану вартість 361155,00 грн. - за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 63497,75 грн.

Задовольняючи частково позов ПП «Укрінтерпостача» про скасування вказаних податкових повідомлень-рішень суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено наявність порушень позивачем, зафіксованих актом перевірки №2505/23/30526451 від 27.12.2011р., щодо заниження підприємством податку на додану вартість та податку на прибуток, а тому визначення на підставі такого акту товариству до сплати грошових зобов'язань є неправомірним. Колегія суддів погоджується з таким висновком Миколаївського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Перевіркою визначення податку на прибуток за період з 01.01.2011р. по 30.06.2011р. встановлено його заниження в І кварталі 2011 року в сумі 312627 грн. в порушення п.3.1. ст.3, п.4.1, п.4.3 ст.4, п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Зокрема, під час проведення перевірки перевіряючими при визначенні показників валових доходів та валових витрат позивача з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2011р. по 30.06.2011р. встановлено, що валовий дохід ПП «Укрінтерпостача» становить 3486596 грн., валові витрати становлять 2242095 грн., амортизаційні відрахування за І квартал 2011 року становлять 83399 грн.

Зазначене стало підставою для прийняття 20.01.2012р. Вознесенською ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби податкового повідомлення-рішення №.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції правильність декларування ПП «Укрінтерпостача» податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2011р. по 30.06.2011р., була предметом дослідження судово-бухгалтерської експертизи, згідно висновку якої №9432/9433 від 29.03.2013р. валові витрати позивача у перевіряємому періоді склали 4429640 грн., валовий дохід підприємства за цей період склав 3494351 грн., амортизаційні витрати склали 119842 грн. З вказаного слідує, що об'єкт оподаткування ПП «Укрінтерпостача» у перевіряємому періоді від'ємний і становить - 1055131 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що не дослідження та не включення до складу валових витрат ПП «Укрінтерпостача» витрат, які обліковувалися на рахунках: 209 «Інші матеріали», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети» та 911 «Загальновиробничі витрати рослинництва», зумовлено ненаданням підприємством до перевірки вказаних рахунків. Колегія суддів не бере до уваги такі доводи податкового органу, оскільки на такі рахунки позивач посилався при поданні заперечень на акт перевірки та скарг до ДПС у Миколаївській області і ДПС України, однак вказані обставини залишено поза увагою.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення відповідача № від 20.01.2012р. на суму основного платежу з податку на прибуток в сумі 312627 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 грн., і наявності підстав для його скасування в цій частині.

Перевіряючи законність податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2012р. колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Укрінтерпостача» є сільськогосподарським підприємством, основною діяльністю якого є постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів, і зареєстровано 01 січня 2009 року як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100193942, виданим Вознесенською ОДПІ.

В п.3.2 акту перевірки зазначено, що згідно довідки про кількість землі №10 від 11.01.2010р., виданої Вознесенським відділом земельних ресурсів, площа сільськогосподарських угідь підприємства в 2010-2011р. становила 2216,0 га. (в т.ч. рілля 2124,7 га., багаторічні насадження 3,4 га., пасовища - 87,9 га.). Станом на момент перевірки ПП «Укрінтерпостача» не зареєстровано договорів оренди земельних ділянок (паїв) 515,666 га або 23,27% від загальної кількості орендованої площі.

За висновками податкового органу, оскільки не виконується умова щодо виробництва сільськогосподарських товарів на власних або орендованих виробничих потужностях, то реалізація отриманих у результаті такого виробництва сільськогосподарська продукція, не відповідатиме «сільськогосподарським вимогам», у зв'язку з чим ПП «Укрінтерпостача» повинно було включити реалізацію продукції, вирощеної на незареєстрованих земельних ділянках, до складу податкового зобов'язання декларації з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, а витрати, понесені підприємством на обробку та збирання врожаю з неоформлених належним чином земельних ділянок - до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, та сплатити в бюджет податок на додану вартість за результатам такої діяльності на загальних підставах.

На обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на те, що під спеціальний режим оподаткування підпадають операції з реалізації лише тієї продукції, що вирощена (вигодувана) позивачем на належним чином оформлених та зареєстрованих земельних ділянках, тоді як відсутність державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок виключає можливість поширення пільгового режиму оподаткування на продаж сільськогосподарської продукції, виробленої на таких ділянках.

Тобто, єдиною підставою для збільшення позивачу податковим повідомленням-рішенням № від 20.01.2012р. грошового зобов'язання з податку на додану вартість став факт відсутності державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 515,666 га або 23,27% від загальної кількості орендованої площі.

Пунктом 81.1 ст.81 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п.81.2 цієї ж статті Закону згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

При цьому, в силу вимог п.81.6 ст.81 Закону України «Про податок на додану вартість» сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно з підпунктом «б» п.п.81.15.2 п.81.15 вказаної статті Закону діяльність у сфері сільського господарства включає: а) виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощення фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах; а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Таким чином, основною умовою застосування платником спеціального режиму в порядку статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» є здійснення таким платником діяльності з безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах.

Аналогічне за змістом правове регулювання спірних правовідносин передбачено і ст.209 Податкового кодексу України.

Ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції Вознесенською ОДПІ не надано належних та допустимих доказів на підтвердження самовільного захоплення позивачем будь-яких земельних ділянок або вилучення у нього земельних ділянок у якості застосування адміністративних санкцій за порушення земельного законодавства. Таким чином, врожай вирощений з посівів на земельних ділянках є власністю підприємства та поставляючи його іншим особам підприємство поставляє сільськогосподарську продукцію власного виробництва.

Пункт 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» (як і пункт 209.6 статті 209 Податкового кодексу України) не ставить право платника на застосування спеціального режиму оподаткування в залежність від дотримання ним вимог цивільного та земельного законодавства.

Податкове законодавство не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки. А відтак, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, безвідносно до підстав виникнення такого права, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей застосування спеціального режиму оподаткування.

Також, слід зазначити, що податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника. Податкове законодавство пов'язує виникнення прав та обов'язків платників податків не з фактом укладанням договорів (оскільки сам по собі факт укладання договору не є об'єктом оподаткування), а з фактом здійснення господарської операції. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не дотримання вищезазначених норм свідчить про можливе невиконання вимог земельного та цивільного законодавства. У той же час, законодавець пов'язує надання пільг щодо сплати податку на додану вартість при спеціальному режимі оподаткуванні лише з вартістю та обсягами поставки сільськогосподарських товарів власного виробництва сільськогосподарським підприємством.

Актом перевірки не встановлено фактів придбання позивачем сільськогосподарської продукції у інших юридичних або фізичних осіб; сільськогосподарська продукція, вирощена на земельних ділянках, про які йдеться у акті перевірки, є продукцією власного виробництва позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у податкового органу відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимоги законодавства податкового. Сільськогосподарська продукція рослинництва, вирощена платником фіксованого сільськогосподарського податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, у тому числі орендованих, незалежно від стану державної реєстрації відповідних орендних договорів, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого сільськогосподарського податку. Сумніви відповідача щодо правомірності використання позивачем земельних ділянок не спростовують факту виробництва на них позивачем власної сільськогосподарської продукції, що є підставою для застосування спеціального режиму оподаткування.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, також, приходить до висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення Вознесенської ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби від № від 20.01.2012р.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2013 року за адміністративним позовом приватного підприємства «Укрінтерпостача» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби, Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2012 року № та № - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.

Судді: Романішин В.Л.

Єщенко О.В.