Справа № 826/3170/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 червня 2015 року 09:50 № 826/3170/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"
про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.11.2014 року №,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2014 року №, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 147 268,65 грн. за основним платежем та на 36 987,16 грн. за штрафними санкціями, з яких 36817,16 грн. штрафна санкція у розмірі 25% від суми основного зобов'язання та 170 грн. - штраф за неподання податкової декларації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позову зазначив, що у зв'язку з проведенням перевірки позивачу стало відомо про наявність у позивача доходу у розмірі 867 548,55 грн. в якості суми прощеного боргу (пені) за кредитними взаємовідносинами між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк).

Проте, як зазначає позивач, йому невідомо ні про наявність такої суми боргу, ні про його прощення, будь-яких повідомлень з Банку відносно прощення такої суми боргу він не отримував. Позивач зазначає, що мав взаємовідносини з Банком за кредитними договорами, однак вказані суми взагалі не фігурували у відносинах між ним та позивачем.

Зокрема, деталізуючи відносини із Банком та відносно обставин, які передували прийняттю оскаржуваного у даній справі рішення, позивач зазначає, що внаслідок негативного впливу світової фінансово-економічної кризи не міг своєчасно виплачувати кредит та відсотки за його користування у повному обсязі, у зв'язку з чим Банк звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з позивача достроково всієї суми боргу, відсотків і пені. Зокрема, Банк просив стягнути: 26 935,69 доларів США (214 839,06 грн.) - сума непогашеного кредиту, 4 093,54 доларів США (32 650,08 грн.) - заборгованість по відсоткам; 505,06 доларів США (4 028,36 грн.) - пеня за порушення строків погашення кредиту; 3 866,38 доларів США (30 838,25 грн.) пеня за порушення строків виплати відсотків.

Тобто, як вважає позивач, Банк вимагав сплати процентів у загальній сумі 34 866,61 грн.

Ніяких інших вимог, у тому числі про стягнення з позивача якихось гіпотетичних 867 548,55 грн. пені, Банком у позові не зазначалось, позовні вимоги не збільшувались, додаткових позовів про стягнення з позивача вказаної суми Банком не подавалось.

Рішенням суду з позивача було стягнуто, як зазначається у позові, загальну суму боргу за кредитним договором у розмірі 282 355,74 грн.

Надалі, як зазначає позивач, між позивачем та Банком було укладено додатковий договір про рефінансування заборгованості. Позивач зазначає, що 04.12.2012 р. уклав з Банком договір, який виявився не додатком до раніше укладеного договору щодо його реструктуризації, а новим договором, яким йому нібито надали кредит в Українській гривні в сумі 322 536,45 грн. для погашення раніше укладеного договору. Також додатково при укладанні даного договору на вимогу Банку, як зазначає позивач, він сплатив 7 680 грн. на покриття нарахованих штрафних санкцій.

Таким чином, як зазначає позивач, ним було погашено вимогу Банку по сплаті кредиту та відсотків за судовим рішенням в сумі 247 489,14 грн. та сплачено штрафів на суму 82 727,31 грн.

Позивач при цьому звертає увагу, про відсутність вимог по сплаті гіпотетичної нібито нарахованої пені у сумі 867 548,55 грн.

Після укладання договору про рефінансування, як надалі зазначає позивач, він знову не зміг в повному обсязі та своєчасно виконувати зобов'язання у зв'язку з чим Банком було подано новий позов про стягнення 348 426,87 грн. (296 163,33 грн. - заборгованість за кредитом; 15 245,59 грн. - заборгованість по відсоткам; 37017,95 грн. - нарахована пеня. Рішенням суду вимоги Банку були задоволені.

Однак, і у новій позовній заяві і у судовому рішенні ніякої мови про гіпотетичні 867 548,55 грн. пені не йшлось.

Таким чином, як зазначає позивач, він не отримав від Банку якісь блага у вигляді нібито прощення або списання якогось гіпотетичного боргу.

Позивачу невідомо звідки та на підставі чого нарахована гіпотетична сума пені у розмірі 867 548,55 грн., яка не тільки не була та не могла бути заявлена у вимогах Банку, не тільки не була та не могла бути відображена у позовах та судових рішеннях, але й сума пені у такому розмірі не відповідає чинному законодавству з питань захисту прав споживачів.

Позивач звертає увагу, що вказана сума пені до стягнення не заявлялась, не узгоджувалась з позивачем та не пропонувалась до перерахунку реструктуризації або списання.

Позивачу не відомі як джерела виникнення такої значної суми пені, так і законність підстав для нарахування та вимог по сплаті вказаної суми. При цьому, як зазначає позивач, він не укладав з Банком угод щодо врегулювання зазначеної заборгованості.

Позивач, крім іншого, звертає також увагу на те, що при розгляді у структурі ДФС України його скарг і звернень, ніхто не звернув також уваги на те, що пеня не включається до складу доходу, а включається лише кредитна заборгованість.

З урахуванням наведеного та положень ПК України позивач вважає, що не існує ніякого закону, який би визнавав якісь віртуальні суми, які зажадав списати Банк з метою отримання Банком незаконного доходу. Відсутність документального факту нарахування пені, так і законності такого нарахування, узгодження з позивачем можливої суми боргу, не тільки не підтверджують, на думку позивача, а й навпаки спростовують наявність вказаного нібито податкового боргу, оскільки, як наполягає позивач, відсутність пені автоматично призводить до відсутності необхідності будь-якого прощення.

Відтак, позивач зазначає, що висновки, зазначені за результатами перевірки, ґрунтуються виключно на припущеннях та є хибними та, на думку позивача, мають бути скасовані, оскільки хибні висновки можуть призвести до незаконних вимог, що суперечить в першу чергу Конституції України, як основному джерелу права в Державі, та іншим кодифікованим актам.

Таким чином позивач просить задовольнити позов. При цьому, вже під час розгляду справи позивач просив не розглядати його заяву від 02.04.2015 р. про уточнення (збільшення) позовних вимог, що відображено у журналі судового засідання від 22.04.2015 р.

Щодо третьої особи (Банку), суд вважає за необхідне зазначити, що на адресу Банку тричі направлялися: копія ухвали про відкриття провадження у справі та про залучення Банку в якості третьої особи, а також повістки про виклик у наступні судові засідання, які були отримані Банком. Однак, у жодне з трьох судових засідань представник Банку не з'явився, доказів поважності причин неприбуття у судові засідання не надав.

При цьому, з боку Банку так і не надано витребуваних судом письмових пояснень щодо правових підстав виникнення та порядку погашення ОСОБА_1 суми заборгованості за договорами від 23.02.2007 року № 014/4006/73/52706 та від 04.12.2012 року № 014/81/81-1-0-00/2982 (в розрізі по видам платежів: основна сума кредиту, відсотки, штрафні санкції та пеня), у зв'язку з чим та на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справу розглянуто на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідач, подавши в судовому засіданні 02.04.2015 року заперечення проти позову, просив у його задоволенні відмовити, зазначаючи про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки, та, відповідно, оскаржуваного рішення. Відповідач зазначив, між іншим, про отримання податкової інформації про нарахуванням позивачу з боку Банку доходу у вигляді прощення/анулювання боргу за кредитним договором, а також письмові запевнення Банку про повідомлення позивача про прощення боргу, що є підставою для подання декларації позивачем, що не було вчинено позивачем, а також оподаткування цього доходу та сплати позивачем ПДФО, що також не було вчинено позивачем.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 22.04.2015 року на підставі ч. 6. ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, проведено позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2014 р. № 3116/26-52-17-01/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Зазначено в Акті перевірки, що повідомлення та направлення вручені позивачу 17.10.2014 р. Перевірку проведено з відома ОСОБА_1

Перевіркою встановлено неподання позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

ДПІ зазначає в Акті перевірки, що відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб за ф. №1-ДФ «Про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб» в перевіряємому періоди фізична особа ОСОБА_1 отримував доходи, а саме: за ознакою « 126» - «дохід, отриманий платником податку як додаткове благо» в 2012 р. дохід склав 867 548,55 грн. Документів для застосування пільг, як зазначено в Акті перевірки, позивачем не надано.

Слід зазначити, що в контексті нарахування вказаного доходу з боку ДПІ на адресу Банку було направлено запит від 31.03.2014 р. за № 2818/10/26-52-17-03-28 з проханням надати копію листа з повідомленням, яким позивача було повідомлено щодо анулювання суми боргу кредитором за його самостійним рішенням. Звернуто увагу, що в іншому випадку кредитор має виконати обов'язки податкового агента.

Зазначається в Акті перевірки та з матеріалів даної справи вбачається отримання відповідачем відповіді від Банку (лист № 04-2-01/1225 від 04.06.2014 р.), в якому зазначено про нарахування позивачу доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості у розмірі 867 548,55 грн. за 4 кв. 2012 р.

У відповіді Банку повідомляється про повідомлення боржника (позивача) про таке анулювання. Однак, до вказаного листа Банку не надано доказів такого повідомлення боржника (позивача) про прощення боргу. Банком відмовлено у наданні додаткової інформації з посиланням на банківську таємницю.

Враховуючи наведене та на підставі п/п. «б» п. 176.2., п/п. «д» п/п. 164.2.17., п/п. 14.1.47, п. 167.1. ПК України, а також п. 179.1., п. 179.7 ПК України (щодо відповідальності за неподання декларації) ДПІ дійшла до висновку, що позивачем занижено доходи на 867 548,55 грн., не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету ПДФО за 2012 рік у розмірі 147 268,65 грн. та в порушення встановлених вимог не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік. При цьому зазначено про відсутність документального підтвердження витрат.

В Акті перевірки наведено розрахунок нарахування ПДФО виходячи із повідомленої Банком суми.

На підставі зазначених вище висновків Акту перевірки прийнято оскаржуване рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Згідно з р. 15.1. ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин та прийняття оскаржуваного рішення) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п/п. 162.1.1. ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резидент, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1.1. ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За загальним правилом, визначеним п/п. 14.1.56. ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п/п. 14.1.47. ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п/п. 163.1.1. ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (п. 164.1.). Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п/п. 164.1.3. ПК України).

Відповідно до п/п. «д» п/п. 164.2.17 ПК України (в редакції на час прийняття спірного рішення) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що згідно з п. 179.1. ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п/п. 49.18.4. ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.7 ст. 179 ПКУ).

З наведеного вбачається, що обов'язки, визначені в Акті перевірки, виникають у позивача за наявності сукупності певних обставин, а саме: наявності у позивача боргу перед Банком, прийняття Банком рішення про його прощення/анулювання та наявності доказів направлення/вручення Банком позивачу повідомлення про прощення боргу.

В даному ж випадку, під час розгляду справи ні ДПІ, ні Банком не надано належних та допустимих доказів виникнення та наявності у позивача суми боргу перед Банком у розмірі 867 548,55 грн. (4 кв. 2012 р.), яка за твердженням ДПІ та Банку була прощена позивачу. Не надано при цьому і будь-яких розрахунків, які б у хронологічному порядку деталізували суму боргу за характером зобов'язань та по структурі заборгованості.

Наявні у справі окремі документи за кредитними договорами та копії судових рішень не дають підстав для висновку про наявність у позивача саме такої суми боргу та її прощення.

Під час розгляду справи не надано також і власне рішення Банку про прощення боргу, а ДПІ під час перевірки взагалі не з'ясовано - чи направлялось Банком на адресу позивача повідомлення про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, з отриманням якого у позивача міг би виникнути податковий обов'язок.

У той же час, у разі відсутності такого повідомлення, саме у Банку виникають податкові обов'язки податкового агента з прощеної суми боргу, встановлені п. 176.2. ПК України.

Однак, позивачем отримання вказаного повідомлення категорично заперечується та під час розгляду справи ні Банком, ні ДПІ не надано власне копії цього повідомлення та доказів направлення/вручення Банком на позивачу повідомлення про прощення боргу.

З огляду на те, що під час розгляду справи не доведено наявності у позивача боргу у вищенаведеній сумі, відсутні докази прощення цієї суми та повідомлення про це позивача, суд приходить до висновку про відсутність у позивача будь-яких обов'язків, пов'язаних з декларуванням визначеного ДПІ доходу та сплатою нарахованої відповідачем суми ПДФО, у т.ч. відсутній у зв'язку з наведеним і обов'язок щодо подання декларації.

За таких обставин, саме у Банку відносно прощеної суми боргу виникають обов'язки податкового агента, визначені п. 176.2. ПК України, що залишено поза увагою з боку ДПІ.

З боку відповідача наведені вище висновки суду не спростовані під час розгляду справи та не доведено зворотне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, під час розгляду даної справи ДПІ не доведено, а судом не встановлено порушення позивачем податкового законодавства, наявності у позивача обов'язків та податкових зобов'язань, визначених в Акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, у т.ч. щодо визначених штрафних санкцій, у зв'язку з чим та враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 05.11.2014 року № , прийняте ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок