Справа № 285/2023/13-а
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2013-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Справа № 285/2023/13-а

провадження в справі 2-а/0285/109/13

20 травня 2013 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………..ОСОБА_1

при ОСОБА_2

з участю: позивача…………….............ОСОБА_3

представника відповідача....ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5

про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2013 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною та скасувати його постанову від 18 квітня 2013 року про повернення виконавчого документа № 2-а-1042/12, виданого 11.05.2012 року, та зобовязати відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції відновити виконавче провадження.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач передчасно, не здійснивши всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон), дійшов висновку про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вважає, що державним виконавцем не у повному обсязі здійсненні надані йому вказаним Законом повноваження щодо повного та своєчасного виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх.

Представник відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, пояснила, що державним виконавцем вживалися всі передбачені законом заходи щодо виконання рішення суду на користь позивача.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою відповідача від 18.04.2013 року було повернуто позивачу виконавчий лист № 2-а-1042/12, виданий 11.05.2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом в справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Новоград-Волинський Житомирської області про зобовязання провести перерахунок та виплату соціальної пенсії, передбаченої ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» і ч. 1 ст. 11 Закону завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону). Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802) повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідач не посилається на будь-який закон, який забороняє стягнення на майно чи кошти боржника.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що ст. 263 КАС України, яка кореспондується зі ст. 36 Закону, і якою врегульовано порядок відстрочення виконання судових рішень у адміністративних справах, саме передбачена законодавцем при виникненні певних обставин у виконавчому провадженні, з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання судового рішення. Неприпустимим, на думку суду, у розумінні даної норми, є тлумачення можливості внесення подання державним виконавцем, як право (бажання чи небажання), оскільки у даному випадку державний виконавець повинен внести таке подання, за наявності певних обставин і у випадку, коли сторони виконавчого провадження таким правом не скористались.

Крім того, сама ж по собі відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобовязань не є підставою для повернення відповідачем з цих мотивів виконавчого листа.

Відповідно до п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Згідно п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обовязком держави.

Боржником у даній справі виступає держава, яка в особі компетентного органу повинна повернути борг позивачу. Відтак, відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, і повернення виконавчого листа стягувачу.

Посилання державного виконавця на те, що проведено перерахунок пенсії позивачу в розмірі 18 914 грн. 77 коп., не є підставою для відмови в позові, оскільки рішення суду складається як з зобовязання провести перерахунок пенсії, так і з зобовязання її виплати. Проведення лише одного перерахунку не є виконанням судового рішення.

Стосовно виплати, то державним виконавцем не вчинялися заходи примусового виконання рішення. Відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобовязань не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Крім того ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд вважає, що державний виконавець дійшов передчасного висновку, виносячи вказану постанову, оскільки він не здійснив усіх можливих вичерпних заходів виконання судового рішення.

Окрім цього, посилання представника відповідача в судовому засіданні на право позивача повторно подати виконавчий документ відповідно до Закону протягом строків, встановлених статтею 22 Закону, також не може бути правовим обґрунтуванням повернення виконавчого документа, по суті, відмови у виконанні судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що прийнята державним виконавцем постанова від 18.04.2013 року про повернення виконавчого листа на підставі п. 9 ч. 1 ст.47 Закону є протиправною, а порушене право позивача підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 104, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 18 квітня 2013 року про повернення виконавчого документа № 2-а-1042/12, виданого 11.05.2012 року.

Зобовязати відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-а-1042/12, виданого 11.05.2012 року, відповідно до приписів статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Головуюча суддя О.О.Літвин