Справа № 803/1665/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. Справа № 876/8924/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представників сторін Горбач А.М., Остапчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Джерела» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Джерела» до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерела» (далі - ТзОВ «Джерела») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Ківерцівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.06.2014 року.

Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог податкового законодавства, і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки Ківерцівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області, викладені в акті перевірки, спростовуються наявними у позивача документами первинного бухгалтерського обліку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач - ТзОВ «Джерела» оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що реальність здійснення господарських операцій ТзОВ «Джерела» з контрагентом - ПП «Воллі» підтверджується належним чином оформленими первинними документами, роботи згідно з укладеними договорами були виконані ПП «Воллі», результат робіт використовується в господарській діяльності ТзОВ «Джерела» (реконструйоване приміщення здається в оренду).

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2014 року Ківерцівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства, повноти декларування, нарахування та сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин з ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ», ПП «Воллі», іншими суб'єктами господарювання із ознаками фіктивності за період з 01.01.2011 року по 01.12.2011 року, за результатами якої складений акт № 1345/2201/23251213 від 16.05.2014 року. Актом перевірки встановлені порушення позивачем п. 14.1.181 ст. 14, п. 201.10 ст. 201, п. 198.3 ст. 198, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого товариством завищений податковий кредит на загальну суму 3333,33 грн.

На підставі акта перевірки № 1345/2201/23251213 від 16.05.2014 року Ківерцівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області з врахуванням результатів попередньої перевірки ТзОВ «Джерела» від 06.02.2012 року з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту при взаєморозрахунках з ПП «Воллі» за період з 01.06.2011 року по 31.08.2011 року (акт перевірки від 06.02.2012 року № 84/2301/23251213) прийняте податкове повідомлення-рішення від 06.06.2014 року № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 4999,50 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що позивачем не спростовані належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки, не підтверджено реальності здійснення господарських операцій щодо отримання послуг по реконструкції приміщення квартири від контрагента.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88. Відповідно до п.п.1.2 пункту 1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2011 року між ТзОВ «Джерела» (замовник) та ПП «Воллі» (підрядник) був укладений договір підряду № 11/11/2010-1, відповідно до якого підрядник зобов'язується виконати реконструкцію квартири по вул. Любінській, 89 в м. Львові під магазин відповідно до розробленої проектно-кошторисної документації, а замовник надати йому об'єкт для виконання робіт, прийняти закінчений будівництвом об'єкт і оплатити виконання роботи у встановлений договором строк.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ПП «Воллі» ТзОВ «Джерела» надано акти виконаних підрядних робіт, податкові накладні, платіжні доручення.

З матеріалів справи, зокрема з довідки ДПІ у Франківському районі м. Львова № 1559/23-4/34029609 від 23.08.2011 року, надісланої на адресу Ківерцівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області, вбачається, що у ПП «Воллі» в червні-серпні 2011 року відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу незначної чисельності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг), підприємство не знаходиться за юридичною адресою, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам, а операції не мають реального товарного характеру.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вироку Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2012 року підприємствами ТзОВ «Промтехметал», ПП «Воллі», ТзОВ «Крафт ЛВ» ніякі товари не постачались, роботи не виконувались та послуги не надавались. Економічним результатом документального оформлення операцій було безпідставне завищення податкового кредиту у підприємств-вигодонабувачів, що надавало контрагентам-покупцям змогу мінімізувати свої податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість. Засновник та директор ПП «Воллі» Typ О.А., перебуваючи у злочинній змові із власниками та директорами ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт ЛВ» та невстановленими слідством особами, не маючи наміру здійснювати господарську діяльність підприємства, на початку 2011 року за щомісячну винагороду в розмірі від 2500 грн. до 3000 грн. погодився виконувати функції формального директора ПП «Воллі», які полягали у підписанні необхідних документів для відкриття рахунків в банківській установі та для внесення змін у реєстраційні документи, що надаються в державні органи - державному реєстратору, ДПІ за місцем реєстрації платника податків, а також підписанні документів, які формуються при здійсненні діяльності суб'єкта господарювання, відповідно набув статусу співвиконавця фіктивного підприємництва. Впродовж квітня-вересня 2011 року Typ O.A. за щомісячну винагороду виконував функції формального директора ПП «Воллі», хоча сам жодної господарської діяльності від імені ПП «Воллі» не здійснював, а лише сприяв невстановленим слідством особам складати та видавати завідомо неправдиві документи від імені директора ПП «Воллі», а саме - податкові, видаткові накладні, договори про нібито реалізацію ПП «Воллі» товарів, робіт, послуг, які були надані представникам суб'єктів господарювання, що перераховували кошти на рахунок ПП «Воллі», для відображення фіктивних господарських операцій у податковому обліку. Таким чином, ПП «Воллі» незаконно формувало податковий кредит з податку на додану вартість підприємствам-покупцям по безтоварних операціях, що не пов'язано з господарською діяльністю підприємства. Впродовж квітня-вересня 2011 року на рахунок ПП «Воллі» надходили кошти від реально діючих суб'єктів підприємницької діяльності в якості оплати товарів, робіт, послуг, які в послідуючому через організатора фіктивного підприємництва, директора ТзОВ «Промтехметал», заступника директора ПП «Воллі» знімались готівкою із використанням грошових чеків ПП «Воллі», в яких зазначено недостовірне призначення - «придбання товарів».

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд зазначає, що такий доказ, як вирок суду, що встановлює обставини діяльності контрагентів позивача, підлягає оцінці поряд з іншими доказами, здобутими у справі, і дає підстави для висновку про те, що документи, надані позивачем на ствердження товарності операцій із контрагентом - ПП «Воллі» не можна вважати первинними і такими, що дають підстави для формування податкового кредиту з огляду на те, що їх підписано неуповноваженими особами.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Таким чином, докази, на які послався позивач на обґрунтування своєї позиції, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції - надання послуг, а відтак і обґрунтованість формування податкового кредиту позивача. Зокрема, як зазначалося вище, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції і якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність включення позивачем до податкового кредиту сум по господарських операціях з ПП «Воллі», оскільки реальність здійснення операцій ТзОВ «Джерела» з вказаним контрагентом є непідтверджена.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Джерела» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року у справі № 803/1665/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді І.М. Обрізко

Т.В. Онишкевич