Справа № 2а-9831/12/1370
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 876/9339/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Батенчука М.Й.,

представника відповідача Кохан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства ,,Львівелектротранс" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Львівського комунального підприємства ,,Львівелектротранс" до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправним та скасування акту,-

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2012 року Львівське комунальне підприємство (ЛКП) ,,Львівелектротранс" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило визнати протиправним та скасувати акт перевірки Державної екологічної інспекції у Львівській області від 02 жовтня 2012 року за № 1417/06.

Постановою від 05 вересня 2014 року Львівський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ЛКП ,,Львівелектротранс" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору, не відповідають дійсності.

Так, на підприємстві відсутній будь-який розпорядчий документ (припис, розпорядження), що стосуються оскаржуваного акту, а тому підприємство, не маючи розпорядчого документа, не мало можливості його оскаржити.

Крім того, на підставі висновків акту перевірки Державною екологічною інспекцією у Львівській області, без врахування всіх доказів та вчинених дій на усунення тимчасових порушень, які були засвідчені у запереченнях на акт перевірки, Львівському комунальному підприємству ,,Львівелектротранс" було виставлено Претензії про відшкодування шкоди в загальній сумі майже 700 тис. грн. При цьому, як було зазначено представником відповідача, такі претензії виставляються незалежно від причин виникнення, наслідків, усунення порушень чи ухилення від відповідних дій - а лише за фактом порушення, описаного в акті перевірки.

На підставі викладеного позивач вважає, що іншого способу захисту своїх прав, крім оскарження акту перевірки, в нього не має, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належать до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що за наслідками проведеної Державною екологічною інспекцією у Львівській області плановою перевіркою дотримання природоохоронного законодавства ЛКП ,,Львівелектротранс" складено акт № 1417/06 від 13 вересня-02 жовтня 2012 року.

В акті зафіксовано, що при проведенні перевірки виявлено факти засмічення земельних ділянок, які перебувають у користування ЛКП ,,Львівелектротранс", що є порушенням ст. 35 Закону України ,,Про охорону земель" та ст. 164 Земельного кодексу України, а саме: за адресою м. Львів, вул. Вітовського, 57 виявлено три суцільно засмічені земельні ділянки змішаними відходами, а саме: будівельними відходами та твердими побутовими відходами загальною площею 64,19 м. та об'ємом 14,946;

- за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 185 виявлено одну суцільно засмічену відходами демонтажу рухомого складу (трамваю) земельну ділянку загальною площею 5 м. та об'ємом 1,02 м.;

- за адресою: м. Львів, вул. Татарбунарська,22 (служба колії) виявлено одну суцільно засмічену змішаними відходами земельну ділянку, а саме, будівельними відходами та твердими побутовими відходами загальною площею 2м та об'ємом 0,4 м.куб;

- за адресою: м. Львів, вул. Татарбунарська,22 (автотранспортна дільниця) - одну суцільно засмічену змішаними відходами, а саме, будівельними відходами та твердими побутовими відходами земельну ділянку загальною площею 2м та об'ємом 0,4 м.куб..

Також зазначено, що під час проведення перевірки ЛКП ,,Львівелектротранс" виявлено змішування підприємством твердих побутових відходів з відходами будівництва, що є порушенням ст. 17 Закону України ,,Про відходи"; дозвіл на розміщення відходів і ліміти на утворення та розміщення відходів відсутній, що є порушенням ст. 32 Закону України ,,Про відходи".

Крім того, в акті перевірки зазначено, що фактична кількість джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ЛКП ,,Львівелектротранс" не відповідає кількості джерел, вказаній у звітах по інвентаризації джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; відсутні договори на проведення робіт по виробничому контролю за ГДВ з акредитованою лабораторією та протоколами досліджень, не проведено контроль норм ГДВ у 2011 р.- 2012 р., порушено ст.ст. 11,33 Закону України ,,Про охорону атмосферного повітря".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, та є вірними.

Так, відповідно з п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто, офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.

Нормативно-правові акти - це акти управління, які встановлюють, змінюють та припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані та тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях, і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застування.

Натомість, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З аналізу наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 1.4 Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища N 464 від 10.09.2008 року ,,Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства", акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Суд зазначає, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у Постановах від 10.09.2013 р. № 21-237а13, від 24.09.2013р. №21-255а13, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Суд зазначає, що позивач фактично оскаржує акт перевірки, що унеможливлює розгляд такого спору в судовому порядку.

Позовні вимоги ЛКП ,,Львівелектротранс" за своєю суттю є вимогами про спростування висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки № 1417/06 від 13 вересня-02 жовтня 2012 року, з метою створення правових передумов для оскарження винесеного за результатами такої перевірки рішення, тобто вимогами про оскарження акта перевірки.

Водночас, відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні приписів КАС України, оскільки не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а, отже, не може порушити прав та інтересів позивача.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства ,,Львівелектротранс" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року у справі №2а-9831/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 19.06.2015 року.