Справа № 804/5000/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" травня 2015 р. справа № 804/5000/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жовті Води

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2014 р. у справі № 804/5000/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Жовті Води Дніпропетровської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жовті Води

про зобов'язання вчинити дії та сплатити заборгованість, -

встановив:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача включити до актів щомісячної звірки витрати на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які отримують пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. та сплатити заборгованість в розмірі 733,43 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2014 р. позов задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача сплатити заборгованість з витрат на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які отримують пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку па виробництві або професійного захворювання за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року, в розмірі 733 грн. 43 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що відповідач не надав згоди на підписання актів звірки, направлених на його адресу позивачем за правилами, визначеними Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду

соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №5-4/4 від 04.03.2003 р. (далі - Порядок №5-4/4), тому, з урахуванням практики Верховного Суду України вимоги УПФУ про стягнення витрат з виплати та доставки пенсії по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві та території колишніх республік СРСР (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання), витрати позивача підлягають відшкодуванню відповідачем.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин по справі. Зокрема відповідач зазначив, що жодних страхових виплат в зв'язку з втратою годувальника гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ніколи не отримували та не отримують, оскільки не являються такими, що втратили годувальника. При підписанні актів щомісячної звірки, було виявлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент смерті чоловіків не досягли 55 років та працювали (що підтверджується відповідним записом з їх трудових книжок). Тобто, ОСОБА_1, гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть вважатися непрацездатними особами, які перебували на утриманні померлого, а тому не мають право на призначення та одержання пенсії згідно підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та п.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України N 1058-IV). Судом прийнято до уваги до уваги, що вирішуючи питання чи здійснюються виплати пенсії за рахунок Фонду необхідно з'ясувати: чи входять ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку осіб, що мають право на одержання щомісячних страхових виплат встановлений статтею 33 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закону України № 1105-XIV); чи встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом підтвердженим довідкою МСЕК.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення та провести розгляд справи у порядку письмового провадження.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем за лютий 2014 року здійснено витрати з виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 433,66 грн. по пенсіонерам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та витрати на виплату допомоги на поховання ОСОБА_6 в сумі 298,58 грн.. Всього на суму 733,43 грн..

Зазначена сума виплачених пенсій по вказаних пенсіонерах не була включена до акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за лютий 2014 року.

В таблиці розбіжностей до акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у лютому 2014 року зазначено, що витрати з виплати пенсії по втраті годувальника у розмірі 433,66 грн. не були зараховані до відшкодування у зв'язку з тим, що особи не перебували на утриманні (працювали) на момент загибелі потерпілого. Допомога на поховання в сумі 298,58 грн. не була зарахована до відшкодування у зв'язку з тим, що смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком державного соціального страхування.

Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку прийняти до заліку понесені позивачем витрати в сумі 733,43 грн., суд першої інстанції, з урахуванням практики Верховного Суду України, дійшов висновку про стягнення вказаної суми з відповідача.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про зобов'язання відповідача включити до актів щомісячної звірки витрати на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які отримують пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. та сплатити заборгованість в розмірі 733,43 грн..

Проте, сума в розмірі 433,66 грн. складається з суми пенсій ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі та витрат на виплату допомоги на поховання ОСОБА_6 в сумі 298,58 грн..

Вимог щодо відшкодування витрат на виплату допомоги на поховання ОСОБА_6 позивач в прохальній частині позову не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч.4 ст.195 КАС України).

Отже, предметом спору по справі є правовідносини між сторонами щодо відшкодування витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за лютий 2014 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в сумі 433,66 грн., а не 733,43 грн., як встановлено судом першої інстанції.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно від страхового випадку, є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який частково дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону № 1788-XII не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом № 1058-IV.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону № 1058-IV пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV).

Згідно зі статтею 33 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, серед іншого, жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-ХІV Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 28 Закону № 1105-ХІV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.9 ст.34 Закону N1105-XIV причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Отже, страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1105-ХІV Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений статтею 33 Закону № 1105-ХІV перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені управлінням ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 8 липня 2014 року №21-240а14.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто на час смерті потерпілих ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не були непрацездатними - не досягли 55 річного віку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів суду правомірність своїх вимог про стягнення з відповідача витрат на виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за лютий 2014 року, тому позов УПФУ в м. Жовті Води в цій частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жовті Води задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2014 р. у справі № 804/5000/14 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун