Справа № 826/6704/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2015 року письмове провадження № 826/6704/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомІнтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» в Україні
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги В.В.
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» в Україні (надалі - позивач або ІАТА) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач або Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги В.В. (надалі - відповідач 2 або Уповноважена особа Фону), в якому просило:

1. Визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду про не включення вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19 лютого 2015 року.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду включити раніше не акцептовану вимогу позивача на суму 25 578 228,23 грн., з яких 24 091 797,15 грн. боргу та 1 486 430,73 грн. пені, до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19 лютого 2015 року, про що проінформувати Позивача за адресою: Боричів Тік, 33/6 А, 3-й поверх, 04070, Київ, Україна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем 2 прийняте протиправне рішення про не включення законної вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, чим порушені його права та законні інтереси.

У судовому засіданні 21.05.2015 року представник відповідача 1 проти позову заперечував, вважаючи спірне рішення законним та обґрунтованим, а вимоги позивача безпідставними.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, письмових пояснень чи заперечень по суті спору суду не подав.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання відповідача 2, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Інтеркредитбанк» (Гарант) та Приватним Підприємством «Тревел Диариб'юшен Сервісіз» (Агент), яке є Акредитованим Агентом ІАТА, та для забезпечення грошових зобов'язань Агента (в тому числі штрафних санкцій та компенсаційних платежів) відповідно до агентських договорів між Агентом та авіакомпаніями-членами Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн, або Міжнародної Асоціації Повітряного Транспорту (далі - «авіакомпанії - члени ІАТА») та/або авіакомпаніями-учасниками Звітно-розрахункової системи ІАТА ВSР (далі - «ВSР Україна»), які призначили або у майбутньому призначать Агента, укладено договір банківської гарантії від № 1308 від 17.02.2014 року (надалі - банківська гарантія), яким гарантовано Міжнародній Асоціації Повітряного Транспорту (далі - «ІАТА»), що діє через своє Представництво в Україні (далі -«Бенефіціар») оплату будь-яких та усіх заборгованих Агентом коштів або коштів, що можуть стати заборгованими Агентом перед авіакомпаніями-членами ІАТА та/або авіакомпаніями-учасниками ВSР Україна, які призначили або призначать Агента своїм Агентом з продажу Пасажирських Авіаперевезень відповідно до агентських договорів.

Пунктом 2 банківської гарантії закріплено, що Гарант приймає на себе зобов'язання сплатити на користь Бенефіціара будь-яку суму, що підлягає сплаті за цією Гарантією, що, однак, обмежується загальною сумою, зазначеною у цій Гарантії, після отримання впродовж строку дії Гарантії від Бенефіціара його письмової вимоги, що супроводжується підписаним Бенефіціаром повідомленням про невиконання Агентом своїх зобов'язань, передбачених Правилами ІАТА з Продажу Пасажирських Перевезень для Агентів, та/або агентськими договорами, із зазначенням загальної суми, заборгованої Агентом перед авіакомпаніями-членами ІАТА або авіакомпаніями-учасниками ВSР Україна, та банківських реквізитів Бенефіціара. Письмова вимога надсилається на наступну адресу Гаранта 49055, м. Дніпропетровськ, вул. Титова, буд. 36.

За пунктом 3 банківської гарантії, загальна сума зобов'язань Банку відповідно до цієї Гарантії обмежується і за жодних обставин не повинна перевищувати гривневий еквівалент наступної суми в доларах США 1 525 000,00 за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання платежу.

Пунктами 4, 5 банківської гарантії закріплено, що Гарантія є безвідкличною і безумовною. Гарант зобов'язаний здійснити переказ коштів, що підлягають сплаті Бенефіціару відповідно до цієї Гарантії, протягом трьох (3) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Бенефіціара.

Згідно пункту 6 банківської гарантії, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цією Гарантією Гарант сплачує Бенефіціару пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що застосовується до відповідного періоду) від суми, що підлягає сплаті Бенефіціару, за кожний день прострочення платежу, а також на виконання цієї Гарантії відшкодовує усі збитки, що були завдані ІАТА, членам ІАТА та/або авіакомпаніям-учасницям ВSР Україна.

У зв'язку з настанням випадку невиконання Агентом своїх фінансових зобов'язань і, у відповідності з умовами банківської гарантії, 26.06.2014 року позивач звернувся до Публічного Акціонерного Товариства «Інтеркредитбанк» з заявою про виплату по банківській гарантії в сумі 1 525 000,00 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України на дату виконання платежу на дату виплати 08.07.2014 року, яка була отримана представником банку 03.07.2014 року, що підтверджується квитанцією кур'єрської служби № 309158.

Не отримавши відповіді на зазначену заяву та відповідних грошових коштів, позивач повторно звернувся до ПАТ «Інтеркредитбанк» з письмовою вимогою від 28.08.2014 року про сплату коштів за банківською гарантією № 1308 від 17 лютого 2014 року, якою вимагав сплатити на користь ІАТА 1 525 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання платежу, у зв'язку з невиконанням Агентом своїх зобов'язань.

Крім того, позивач надіслав 28.08.2014 року ПАТ «Інтеркредитбанк» повідомлення про невиконання Агентом своїх зобов'язань, забезпечених банківською гарантією, яким повідомлено, що Агентом не сплачені такі суми: 65 032 682,11 грн. - суми продажів пасажирських авіаперевезень від імені авіакомпаній-членів БСП Україна, включаючи адміністративні штрафи (компенсація вартості послуг за несвоєчасні розрахунки) і послугу БСПлінк.

Зазначені письмову вимогу та повідомлення позивача, отримані представником банку 29.08.2014 року, що підтверджується квитанцією кур'єрської служби № 0013610.

09 жовтня 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 09.10.2014 року № 650/БТ «Про віднесення ПАТ «Інтеркредитбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 108 про запровадження з 10 жовтня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Інтеркредитбанк». Тимчасову адміністрацію у ПАТ «Інтеркредитбанк» запроваджено строком на три місяці з 10 жовтня 2014 року по 10 січня 2015 року.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» № 27 від 16.01.2015 року та згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації ПАТ «Інтеркредитбанк» № 8 від 17 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Інтеркредитбанк», про що 23 січня 2015 року здійснено публікацію в газеті «Голос України» № 11.

Враховуючи наведене, в якості кредитора ПАТ «Інтеркредитбанк», позивач звернувся з заявою від 19.01.2015 року вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в якій просив включити вимоги ІАТА до ПАТ «Інтеркредитбанк» в розмірі 25 578 228,23 грн., з яких 24 091 797,15 грн. боргу та 1 486 430,73 грн. пені, до реєстру акцептованих вимог кредиторів та задовольнити вимоги ІАТА до ПАТ «Інтеркредитбанк» в розмірі 25 578 228,23 грн. в порядку черговості, встановленої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатом розгляду зазначеної заяви позивача, відповідачем 2 прийнято спірне рішення про безпідставність вимоги позивача та відсутність законних підстав для визнання вимоги позивача як кредитора ПАТ «Інтеркредитбанк», оскільки за результатом інвентаризації та перевірки правочинів, вчинених банком, не виявлено будь-яких документів, які б свідчили про надання гарантії ПП «Тревел Диариб'юшен Сервісіз» як Агенту, як-то договору про укладення гарантії, відповідних даних в електронній базі даних банку чи рішення (протоколу) кредитного комітету, що дає змогу зробити висновок, що між ПАТ «Інтеркредитбанк» та ПП «Тревел Диариб'юшен Сервісіз» укладався договір про надання гарантії та надавалась відповідна гарантія.

Таку відмову відповідача 2 позивач вважає протиправною, що і стало підставою для його звернення до суду з відповідним адміністративним позовом.

Додатково, в обґрунтування своїх вимог, на виконання вимог суду, позивачем подані докази направлення відповідачам нотаріально засвідченої копії договору банківської гарантії № 1308 від 17 лютого 2014 року.

Відповідно до частини 4 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно статей 560-561 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Відповідно до статті 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Згідно статті 565 Цивільного кодексу України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

За приписами статті 566 Цивільного кодексу України, обов'язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію.

Крім того, згідно частин 1,2 статті 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно матеріалів справи, як вже зазначалося раніше, між ПАТ «Інтеркредитбанк» (Гарант) та ПП «Тревел Диариб'юшен Сервісіз» (Агент), яке є Акредитованим Агентом ІАТА, для забезпечення грошових зобов'язань Агента (в тому числі штрафних санкцій та компенсаційних платежів) відповідно до агентських договорів між Агентом та авіакомпаніями-членами ІАТА та/або ВSР Україна, укладено договір банківської гарантії від № 1308 від 17.02.2014 року, яким ІАТА гарантовано оплату будь-яких та усіх заборгованих Агентом коштів або коштів, що можуть стати заборгованими Агентом перед авіакомпаніями-членами ІАТА та/або авіакомпаніями-учасниками ВSР Україна.

Тобто, як вбачається з умов банківської гарантії, ПАТ «Інтеркредитбанк» виступило гарантом для позивача у фінансових відносинах з ПП «Тревел Диариб'юшен Сервісіз», в межах суми в доларах США 1 525 000,00 за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання платежу.

За умовами зазначеної банківської гарантії вона є безвідкличною і безумовною, та підлягає виконанню протягом трьох (3) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги позивача шляхом переказу йому відповідної суми, у тому числі, пені за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за банківською гарантією, за кожний день прострочення платежу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що банківською гарантією не передбачено надання жодних додаткових документів до вимоги про виплату коштів, отже, вимога про виплату коштів є безумовною та достатньою підставою для сплати Банком відповідних сум за банківською гарантією на користь ІАТА.

Як підтверджується матеріалами справи, враховуючи настання випадку невиконання Агентом своїх фінансових зобов'язань, виходячи з умов банківської гарантії, позивач неодноразово звертався до ПАТ «Інтеркредитбанк» як Гаранта, з заявою про виплату банківської гарантії від 26.06.2014 року, письмовою вимогою від 28.08.2014 року про сплату коштів за банківською гарантією та повідомленням від 28.08.2014 року про невиконання Агентом своїх зобов'язань, забезпечених банківською гарантією, які, з незрозумілих суду причин, були залишені без розгляду та відповіді у встановленому законодавством порядку.

Виходячи з вищенаведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем були виконані передбачені діючим законодавством та умовами банківської гарантії вимоги для отримання відповідної суми, на яку видано гарантію, ще до запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Інтеркредитбанк».

При цьому, ПАТ «Інтеркредитбанк» не повідомляло позивача про відсутність у нього відповідного правочину (банківської гарантії), а також відповідних даних в електронній базі даних банку чи рішення (протоколу) кредитного комітету, як і не просило пред'явити оригінал банківської гарантії чи належним чином завірену її копію для підтвердження права на отримання суми, на яку було видано гарантію.

Наведене свідчить про протиправну бездіяльність ПАТ «Інтеркредитбанк» та невиконання взятих на себе зобов'язань за банківською гарантією перед позивачем.

В той же час, враховуючи, що з 09.10.2014 року на ПАТ «Інтеркредитбанк» була запроваджена тимчасова адміністрація, а з 17.01.2015 року розпочата процедуру ліквідації ПАТ «Інтеркредитбанк» та призначена Уповноважена особа Фонду, Фонд набув повного та виняткового права управління банком, а Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набула всі повноваження органів управління банку та органів контролю відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон).

Згідно пункту 1 частини 5 статті 36 Закону, під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

З приписами частин 1 та 2 статті 38 Закону, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини 2, 5 статті 45 Закону, Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 4 частини 1 статті 48 Закону).

Згідно частини 1 статті 49 Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно частини 2, 5, 8 статті 49 Закону, протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

За приписами пункту 7 частини 1 статті 52 Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення інших вимог, крім вимог за субординованим боргом, у сьому чергу.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону, рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося раніше, позивач в межах строку, встановленого частиною 5 статті 45 Закону, в якості кредитора ПАТ «Інтеркредитбанк», звертався з заявою від 19.01.2015 року вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів за невиконаною банківською гарантією, за результатом розгляду якої отримав відмову відповідача 2 з підстав не явлення ним, за результатом інвентаризації та перевірки правочинів, вчинених банком, будь-яких документів, які б свідчили про надання гарантії ПП «Тревел Диариб'юшен Сервісіз» як Агенту. При цьому, відповідач 2 будь-яких додаткових документів, як-то, оригіналу чи належним чином засвідченої її копії банківської гарантії у позивача не просив.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм Закону та обставин справи, з огляду на наявність у позивача оригіналу банківської гарантії, яка не визнана у встановленому законом порядку недійсною, суд вважає таку відмову відповідача 2 протиправною, а позовну вимогу позивача про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду про не включення вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19 лютого 2015 року обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В той же час, позовна вимога позивача про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду включити раніше не акцептовану вимогу позивача на суму 25 578 228,23 грн., з яких 24 091 797,15 грн. боргу та 1 486 430,73 грн. пені, до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19 лютого 2015 року, про що проінформувати Позивача за адресою: Боричів Тік, 33/6 А, 3-й поверх, 04070, Київ, Україна задоволенню не підлягає, оскілки процедура включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідних вимог чітко визначена Законом та належить до повноважень Уповноваженої особи Фонду. При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За правилами частини 2 статі 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи, що відповідачем 2, під час розгляду заяви позивача від 19.01.2015 року вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не взято до уваги наявність у нього оригіналу банківської гарантії, що дає йому право претендувати на задоволення його вимог за банківською гарантією у порядку статті 52 Закону, з метою повного захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 19.01.2015 року вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів і прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За правилами частини 1 статті 9, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачі належним чином не виконали обов'язку щодо доказування виходячи з вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» в Україні задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги Володимира Володимировича про не включення вимоги Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» в Україні до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19 лютого 2015 року.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюгу Володимира Володимировича розглянути заяву Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» в Україні від 19.01.2015 року вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів і прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій