Справа № 376/329/14-а
Суддя: Клочко В. М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/329/14-а
Провадження № 2-а/376/9/2014
ПОСТАНОВА
"11" березня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Клочко В.М.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Сквирської районної державної адміністрації Київської області про зобовязання вчинити дії , -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Сквирської районної державної адміністрації Київської області у якому просить зобовязати Сквирську районну державну адміністрацію Київської області виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку, як власнику земельної частки (паю) в розмірі 3,89 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначене для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0224314 посилаючись на те, що він працював у колективному сільськогосподарському підприємстві «Гігант» с. Великополовецьке Сквирського району Київської області та на момент розпаювання земель здобув право на земельну частку (пай) в розмірі 3,89 в умовно кадастрових гектарах, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області. Його право на земельну частку (пай) підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який був зареєстрований 10.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 314.
В подальшому вищезазначений сертифікат ним було втрачено.
21.09.2013 року він звернувся до голови Сквирської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як власнику Сертифіката на земельну частку (пай).
Уповноваженні особи Сквирської районної державної адміністрації, відповіді на його заяву не надали, чим порушили його права, як власника земельної ділянки. У звязку з чим просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача, судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовим клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, але при прийнятті рішення покладався на розсуд суду.
Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).
Між сторонами виник спір щодо бездіяльності субєкта владних повноважень тобто Сквирської районної державної адміністрації Київської області, щодо реалізації прав субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин.
Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно довідки виданої відділом Держземагенства у Сквирському районі Київської області від 14.11.2013 року, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_2 на території Великополовецької сільської ради серії КВ № 0224314 був зареєстрований 10.12.1996 року У Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 314.
Згідно тверджень позивача, зазначений сертифікат було втрачено.
Згідно з протоколу № 1 загальних зборів КСП «Гігант» с. Великополовецьке від 26 січня 2000 року вбачається, що на них було прийнято рішення про відзив сертифікатів тих громадян, які не являються членами КСП та під № 23 зазначено ОСОБА_2.
Відповідно до приписів ст. 14 Конституції України громадянам України гарантується право власності на землю.
Порядок організації робіт, правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) встановлюються Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" (далі - Постанова).
Право на земельний пай (частку) вперше було закріплено Земельним кодексом України в редакції 1990 року, зокрема, згідно зі ст. 5 цього Кодексу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Вперше правовий режим земельного паю (частки) визначений Указом Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва".
Детальний аналіз правового режиму земельного паю дозволяє суду дійти висновку, що земельною часткою (паєм) є умовна частка сільськогосподарських угідь (яка не має чітко визначених меж та розміру у фізичних гектарах), переданих у колективну власність юридичним особам (КСП, СК, СВАТ), розмір якої визначався як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах.
Також, Указ установив, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні.
Згідно із статтею другою Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (далі - Кодекс)).
У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі.
Указом Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.
Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах із числа їх працівників.
Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству приймається районною державною адміністрацією.
Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Форма сертифікату на право на земельну частку пай і зразок книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 року N 177 затверджений Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення.
Зокрема, відповідно до п. 2 цього Порядку для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна; скласти список осіб, які мають право на майновий пай; визначити індивідуальні майнові паї.
Відповідно до п. 4 цього Порядку встановлений вичерпний список осіб, які мають право на майновий пай до якого включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай.
Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується співвласниками.
Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 не набув права на отримання майнового паю (частки) із земель КСП «Гігант» с. Великополовецьке Сквирського району Київської області, оскільки на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів КСП «Гігант» від 26.01.2000 року його сертифікат було відізвано, оскільки він не являвся членом КСП «Гігант».
У відповідності до ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" право членів підприємства на пайовий фонд залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.
Як вже вище зазначалось, єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат.
Разом із тим, судом враховується, що матеріали справи не містять відомостей про набуття КСП "Гігант»" за правилами Земельного кодексу України в редакції 1990 року права колективної власності на земельні ділянки, що в подальшому були розпайовані, оскільки сторонами не було надано державного акта на право колективної власності на землю та списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Виходячи з наведених правових положень, суд, приходить до висновку, що пай - це не конкретна земельна ділянка, а знову ж таки - це лише право на отримання земельної ділянки в натурі, яке може бути ніколи й не реалізоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Законом України від 05.06.2003 N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)") визначено порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а постановою КМУ від 04.02.2004 р. N 122 затверджено Порядок організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).
Порядок проведення паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлено Указом Президента України від 08.08.95 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".
Зазначеними нормативно-правовими актами встановлено, що паювання земель може проводитись тільки на підставі рішень членів сільськогосподарських підприємств, прийнятих на загальних зборах зі створенням комісій на підприємствах з числа їх працівників для проведення підготовчої роботи щодо уточнення списків осіб, які мають право на землю, визначення вартості і розміру земельних часток (паїв) з послідуючим затвердженням обчислених цими комісіями розмірів земельних паїв районними державними адміністраціями, видачу документів, які посвідчують право на земельну частку (пай), прийняття відповідними органами рішень для виділення земельних ділянок в натурі, розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) та оформлення державних актів на право власності на землю.
З вище наведених правових норм, вбачається, що фактичними власниками, землі є члени КСП, які визначають на місцевості (в натурі) розміри земельних часток (паїв), а державні адміністрації лише сприяють проведенню розпаювання.
Як, встановлено судом, позивач з 2000 року на загальних зборах членів КСП «Гігант» не ставив питання про виділ йому земельної частки (паю) на місцевості, рішення загальних зборів членів КСП «Гігант» про виключення його із списку співвласників земельних часток паїв не оскаржував.
Крім того, суд, звертає увагу, що сторонами по справі не зазначено та не надано доказів,чи маються землі запасу або резерву на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, що у разі задоволенню позову, може призвести до порушення прав інших власників земельних часток (паїв).
Враховуючи вище викладене та з урахуванням норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 55 Конституції України, Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), Указом Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст.ст. 2,6, 9, 17, 89, 71, 99,158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд,-
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Сквирської районної державної адміністрації Київської області про зобовязання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя: ОСОБА_3