Справа № 2а-11461/09/4/0170
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Київ К/9991/63755/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Бившева Л.І.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 12.12.2011 р.

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 р.

у справі № 2а-11461/09/4/0170

за позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Керчі»

до Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим

про визнання протизаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Керчі» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим (далі - відповідач) про визнання протизаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 12.12.2011 р., залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 р., позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 07.04.2009 року.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадовими особами податкового органу проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питання несвоєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань по збору на спеціальне використання водних ресурсів за 4 квартал 2004 року в сумі 287102,90 грн. і за І квартал 2005 року в сумі 108 488,32 грн., за результатами перевірки складено акт №2677/15-3/19195199 від 26.12.2008 р. За висновками даного акту встановлено порушення пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181) та інших законодавчих актів в частині несплати платником податку узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничних строків (встановлено затримку сплати узгодженого податкового зобов'язання на строк, що є більшим 90 календарних днів).

На підставі даного акту та за результатами адміністративного оскарження відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 07.04.2009 р. про визначення суми податкового зобов'язання зі збору за спеціальне використання водних ресурсів за штрафними (фінансовими) санкціями, застосованими на підставі пп.17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181 на суму 197 795,77 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідач в касаційній скарзі вказує на те, що оскільки позивачем в поданій ним податковій декларації самостійно визначене податкове зобов'язання не сплачене у встановленні законодавством строк, то відповідно податкове повідомлення-рішення, яким визначено штрафні санкції є законним та скасуванню не підлягає.

Дане твердження спростовується матеріалами справи та нормами податкового законодавства.

Так, згідно із абзацом 1 пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону передбачено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; б) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року; г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

Якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків) згідно з відповідним законом з питань оподаткування, така декларація подається у строки, визначені цим пунктом для такого базового податкового періоду. Для цілей підпункту 4.1.4 цього пункту під терміном "базовий податковий період" слід розуміти перший податковий період звітного року, визначений відповідним законом з питань оподаткування, зокрема календарний квартал для цілей оподаткування прибутку підприємств.

Відповідно до пункту 6.1 розділу VI Інструкції про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 1 жовтня 1999 року N231/539/118/219, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 1999 року за N711/4004, водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання водних ресурсів та збір за користування водами для потреб гідроенергетики щоквартально наростаючим підсумком з початку року.

Відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у поданих позивачем до податкового органу розрахунках сум збору за використання водних ресурсів та користування водами для потреб гідроенергетики позивач визначив суми податкових зобов'язань до сплати в бюджет за наслідками звітних податкових періодів в сумі 287102,90 грн. за 2004 рік і за І квартал 2005 року - в сумі 108488,32 грн.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції була проведена судово-бухгалтерська експертиза, якою встановлено, що вказані податкові зобов'язання погашені позивачем частково у межах граничних строків: за 2004 рік - на суму 29200,00 грн. (платіжні доручення №1667 від 11.10.2004 р., №1734 від 20.10.2004 р., №1722 від 20.10.2004 р., №1747 від 21.10.2004 р., №1846 від 17.11.2004 р., №2098 від 22.12.2004 р.); за І квартал 2005 року - на суму 21504,00 грн. (платіжні доручення №288 від 24.02.2005 р., №359 від 16.03.2005 р., №296 від 25.02.2005 р., №684 від 27.04.2005 р.). Вказані платіжні доручення у графі «призначення платежу» містять записи про погашення суми податкового зобов'язання відповідних звітних податкових періодів.

Однак, податковим органом на погашення податкового зобов'язання за 2004 рік і І квартал 2005 року спрямовано кошти, сплачені платіжними дорученнями №1229 від 16.10.2008 р., №1255 від 29.10.2008 р., №1257 від 30.10.2008 р., №1261 від 31.10.2008 р., №1291 від 14.11.2008 р., №1533 від 28.11.2008 р. та готівкові кошти, вилучені з каси платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно із актами направлення готівкових коштів на погашення податкового боргу, готівкові кошти вилучені з каси підприємства направлялись на погашення податкового боргу підприємства, але відповідно до листів позивача, він просив вилучені кошти направляти на погашення сум податкового боргу по збору на спеціальне використання водних ресурсів за 9 місяців 2008 року.

Аналіз зазначених обставин вказує на те, що податковим органом в порушення норм податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, було змінено призначення платежу та не враховано факт часткової сплати позивачем самостійно визначеного податкового зобов'язання, що в свою чергу і стало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та є підтвердженням його незаконності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність прийнятого податковим органом податкового повідомлення-рішення та наявність правових підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Керчі АР Крим Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 12.12.2011 р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 р. у справі № 2а-11461/09/4/0170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Бившева Л.І.

Пилипчук Н.Г.