Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ К/800/21267/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуДержавного підприємства «Тернопільське лісове господарство»
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року
у справі223/11/9104
за позовомДержавного підприємства «Тернопільське лісове господарство»
доТернопільської об'єднаної державної податкової інспекції
провизнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» (далі по тексту - позивач, ДП «Тернопільське лісове господарство») звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції (далі по тексту - відповідач, Тернопільська ОДПІ), в якому просило визнати визнання нечинними податкових повідомлень - рішень № /0 від 02 березня 2010 року, № /0 від 02 березня 2010 року, № /1 від 26 квітня 2010 року, №/1 від 26 квітня 2010р., № /2 від 29 червня 2010 року, № /2 від 29 червня 2010р.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року позов було задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та залишити в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року.

Відповідач правом на надання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Тернопільської ОДПІ у період з 29 грудня 2009 року по 13 лютого 2010 року було проведено планову виїзну перевірку ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 26 червня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

За результатами перевірки складено Акт № 1177/23-420/00993024 від 19 лютого 2010 року.

Згідно з висновками акта перевірки, податковим органом виявлено порушення позивачем, зокрема:

- пункту 3.1 статті 3, пунктів 4.2, 4.5, 4.9 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, пункту 7.4 статті 7, статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку з чим занижено ПДВ (по деклараціях по ПДВ по розрахункам з бюджетом) всього на суму 473292 грн.;

- підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», через що встановлено прострочення платежу по зобов'язанням по ПДВ за листопад 2008 року - від 31 до 90 днів в сумі 20000 грн., більше 90 днів - 55158 грн. 56 коп., період прострочення платежу по зобов'язаннях по ПДВ за грудень 2008 року - більше 90 днів - 42252 грн.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення відповідачем 02 березня 2010 року податкових повідомлень - рішень № /0 про визначення податкових зобов'язань з ПДВ в загальному розмірі 705098 грн., в тому числі 468452 грн. за основним платежем та 236646 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями і № /0 про визначення податкових зобов'язань з ПДВ в загальному розмірі 48775 грн. 56 коп., в тому числі 48775 грн. 56 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 50 відсотків.

За результатами процедури апеляційного узгодження сум податкових зобов'язань скарги позивача на здійснені донарахування податкових зобов'язань були відхилені, а податковим органом прийняті нові податкові повідомлення - рішення № /1 і № /1 від 26 квітня 2010 року, № /2 і № /2 від 29 червня 2010 року на аналогічні суми податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій.

Постановляючи рішення про задоволення позову, Тернопільський окружний адміністративний суд виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року задоволено позов ДП «Тернопільське лісове господарство», визнано нечинним акт Тернопільської ОДПІ № 1/1298/16- від 19 лютого 2009 року про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та зобов'язано Тернопільську ОДПІ зареєструвати позивача суб'єктом спеціального режиму оподаткування з 01 січня 2009 року і видати спеціальне свідоцтво.

Таким чином, на день звернення до суду позивач вважається зареєстрованим як суб'єкт спеціального режиму оподаткування, через що спірні податкові повідомлення-рішення є нечинними.

За результатами перегляду зазначеного судового рішення, Львівський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки виявленні під час перевірки порушення вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем не спростовані. Крім того, посилання суду першої інстанції на наявність у позивача на момент звернення з даним позовом до суду статусу суб'єкта спеціального режиму оподаткування, не свідчить про помилковість оскаржуваних ним податкових повідомлень - рішень.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач посилається на його прийняття без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як зазначає позивач у касаційній скарзі, він не погоджується з висновками податкового органу в частині допущення підприємством порушень вимог пункту 3.1 статті 3, пунктів 7.3, 7.4 статті 7 та статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року за підприємством визнано статус суб'єкта спеціального режиму оподаткування з 01 січня 2009 року.

Щодо вчинення інших порушень, виявлених під час проведення перевірки суб'єкт господарської діяльності не заперечує.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Закон України №168/97-ВР).

Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського і лісового господарства та рибальства визначений положеннями статі 81 Закону України №168/97-ВР.

Пунктом 8.1 названої статті закріплено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Пунктом 81.10 статті 81 Закону України №168/97-ВР закріплено, що для отримання свідоцтва про реєстрацію як суб'єкта спеціального режиму оподаткування сільськогосподарське підприємство реєструється у відповідному податковому органі за правилами та у строки, що визначені статтею 9 цього Закону для реєстрації платників податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 9.8. статті 9 Закону України №168/97-ВР реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

При анулюванні реєстрації останнім податковим періодом вважається період, який розпочинається від дня, наступного за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем такого анулювання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача статусу суб'єкта спеціального режиму оподаткування до винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом 31 травня 2010 року, що позбавляло його права на подання спеціальних податкових декларацій з податку на додану вартість.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі №223/11/9104 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна