Справа № 822/2083/15
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2083/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук О.К.
при секретаріВарченко В.В.
за участі:позивача та представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, у якому просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови №156/11-05 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А. від 19.05.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після смерті чоловіка, ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини - квартири АДРЕСА_1 та дізналась про існування у Державному реєстрі речових прав запису про арешт зазначеної квартири, накладений постановою №156/11-05 від 19.05.2005 року державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Вважає постанову №156/11-05 від 19.05.2005 року протиправною, оскільки станом на 22.05.2015 року в другому міському відділі державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції не перебувають виконавчі провадження боржником за якими є ОСОБА_6, що підтверджується листом від 22.05.2015 року.

Зазначає, що існування у Державному реєстрі речових прав запису про арешт квартири АДРЕСА_1 перешкоджає їй отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини, на які посилаються у позовній заяві, просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що спірна постанова №156/11-05 від 19.05.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесена відповідачем у відповідності до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" для забезпечення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002 року про стягнення з ОСОБА_6 2185грн. на користь відділу субсидій , а підстави для скасування даної постанови відсутні. В задоволені позову просить відмовити.

Заслухавши позивача і представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з урахуванням наведеного нижче.

Суд встановив, що 19.05.2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійником В.А. при примусовому виконанні виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002 року про стягнення з ОСОБА_6 2185грн. на користь відділу субсидій та постанови державного виконавця від 17.08.2004 року про стягнення виконавчого збору в сумі 45грн.99 коп., винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №156/11-05.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.02.2014 року.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого чоловіка ОСОБА_6, а саме на квартиру за адресою по АДРЕСА_1, позивачка, ОСОБА_4, звернулась до нотаріуса Гусєвої Л.В., та отримала відмову, мотивовану тим що державною виконавчою службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції накладено арешт на квартиру.

Листом від 21.05.2015 року ОСОБА_4 звернулась до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції з проханням скасувати постанову № 156/11-05 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2005 року винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А., у зв'язку із смертю божника.

22.05.2015 року другий міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції листом повідомив позивачку про неможливість скасування даної постанови у зв'язку з відсутністю підстав та роз'яснив про можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту.

З метою зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови №156/11-05 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А. від 19.05.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження позивачка, ОСОБА_4, звернулась з позовом в суд.

Досліджуючи правомірність спірної постанови від 19.05.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та з»ясовуючи наявність підстав для зняття арешту з квартири, накладеного зазначеною постановою, суд враховує наведене нижче.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (далі - Закон N 606-XIV ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону N 606-XIV визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

В силу частини першої ст.62 Закону N 606-XIV в редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт, звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону N 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ст.55 Закону N 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №156/11-05 від 19.05.2005 року винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійником В.А. в межах повноважень, наданих йому Законом N 606-XIV.

Статтею 59 Закону N 606-XIV в редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт, передбачений порядок звільнення майна з-під арешту. Відповідно до цієї норми Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику. За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов'язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Закон України "Про виконавче провадження" викладений у новій редакції Законом України від 4 листопада 2010 року N 2677-VI, яка набрала чинності з 09.03.2011 року.

Підстави зняття арешту з майна визначені ст.60 Закону N 606-XIV, яка є чинною на час звернення позивача з заявою про зняття арешту з квартири та розгляду судом спору.

За змістом ч. ч.1- 4 ст.60 Закону N 606-XIV підставами зняття арешту з майна є:

рішення суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту за відповідним позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові (ч.1 ст.60);

надходження до відповідного відділу державної виконавчої служби документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом (ч.2 ст.60);

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (ч.3 ст.60);

наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано (ч.4 ст.60).

Крім того, у відповідності до ч. ч. 1- 2 ст.50 Закону N 606-XIV арешт, накладений на майно боржника, знімається державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав у випадках, передбачених цим Законом.

В процесі судового розгляду суд не встановив, а позивач не надав жодного доказу існування обставин, встановлених ст.50 і ст.60 Закону N 606-XIV, які зумовлюють зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження. Суду не надано також доказів сплати боржником боргу за виконавчим провадженням з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002 року.

На запит суду Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області листом від 12.06.2015 року №2-8301/2002/7929 повідомив, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з виконання виданого цим судом виконавчого листа по справі №2-8302/2002 за позовом відділу субсидій до ОСОБА_6 про стягнення коштів, не надходила.

Посилання позивача на інформацію, що надана другим міським відділому державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у листі від 22.05.2015 року, про відсутність виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_6, та неможливість перевірити книги обліку виконавчих проваджень, у зв'язку з їх знищенням, не є підставою вважати, що виконавче провадження з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №2-8301 від 27.09.2002 року про стягнення з ОСОБА_6 коштів на користь відділу субсидій та виконавчого збору є закінченим.

Інші підстави для зняття арешту з майна боржника, в тому числі відсутність (втрата) виконавчого провадження, Законом N 606-XIV не передбачені.

Натомість в силу п.1 ч.1 чт.34 Закону N 606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадку смерті стягувача або боржника, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, якщо правовідносини допускають правонаступництво, зокрема у випадку наявності спадкоємців.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність постанови від 19.05.2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а також відсутність підстав для зняття арешту.

Вирішуючи зазначений спір, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. За змістом ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) під час розгляду справи підлягають встановленню факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Таким чином, конституційне право на судовий захист прав, свобод та інтересів осіб, як таке передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Тому, під час вирішення спору підлягають встановленню наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, а також наявність чи відсутність факту його порушення або оспорювання. За таких обставин відновленню підлягають лише ті законні права та інтереси, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України на позивача покладається обов"язок доведення факту порушення його законних прав в результаті дій (рішень) суб"єкта владних повноважень, з позовом про оскарження яких такий позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач не надав жодного доказу порушення його законних прав у спірних правовідносинах, які підлягають судовому захисту.

За змістом Цивільного кодексу України правовстановлюючим документом, який посвідчує право особи на отримання спадкового майна, а відтак і його законне право вимагати зняття арешту з зазначеного майна, є Свідоцтво про право на спадщину. Саме наявність такого свідоцтва підтверджує наявність у позивача законного права, яке потребує судового захисту.

Проте, позивач не надала до суду Свідоцтво про право на спадщину за законом на підтвердження факту спадкування нею спірної квартири АДРЕСА_1, на яку накладений арешт постановою №156/11-05 від 19.05.2005 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Олійника В.А..

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на відповідь приватного нотаріуса від 15.05.2015 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з накладенням арешту на квартиру померлого ОСОБА_6, оскільки за змістом п.п.4.15 і 4.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, заборона або арешт на майно, яке підлягає реєстрації, накладені державним виконавцем, не є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 11, 70, ст. 99, 158 - 163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2015 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук