Справа № 804/4244/15
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 р. Справа № 804/4244/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Неклеса О.М.,
при секретарі судового засідання Колесник І.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Дніпродзержинська ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 31.01.2015 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Дніпродзержинською ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3, за результатами якої складено акт № 26/5/04-03-17-01-27/НОМЕР_3 від 13.01.2015 р., в якому зафіксовано порушення позивачем положень Податкового кодексу України (далі - ПК України). Висновки акта перевірки стали підставою для донарахування позивачу контролюючим органом зобов'язань з податку на додану вартість згідно з податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 31.01.2015 р. Позивач з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивачем вказано, що протягом грудня 2014 р. - січня 2015 р. він не знаходився в м. Дніпродзержинськ, а поштові відправлення, які надсилались відповідачем на адресу позивача, отримувались членами родини останнього. У зв'язку з цим, позивач не мав можливості ознайомитись з кореспонденцією, що надходила, та надати первинні документи до Дніпродзержинської ОДПІ для проведення перевірки. Отже, при проведенні документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3 відповідач не мав первинних документів, які є підставою для висновків за результатами перевірки. Однак, за відсутності вказаних документів, які підтверджують нарахування зобов'язань з податку на додану вартість, відповідачем зроблено висновок про завищення податкового кредиту позивачем. З висновками акту перевірки позивач не погоджується та вважає, що вони сформовані з порушенням вимог діючого законодавства, не на підставі первинних документів, а на підставі припущень про їх відсутність. На думку позивача, зробивши висновки в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій, відповідач не міг керуватися лише припущеннями, позиція відповідача не підкріплена належними доказами, тому висновки відповідача про вчинення позивачем порушень податкового законодавства не є обґрунтованими та не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представником відповідача подано до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в обґрунтування яких зазначено, що листами від 06.12.2014 р. та від 26.12.2014 р. Дніпродзержинська ОДПІ зверталась до ФОП ОСОБА_3 про надання у повному обсязі первинних документів, проте запитувані документи позивачем надано не було. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлено порушення норм ПК України, ненадання позивачем до перевірки первинних документів унеможливило доведення факту своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, що стало підставою для винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 31.01.2015 р. На думку представника відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та правомірними, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець 08.04.2005 р. Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, знаходиться на податковому обліку в Дніпродзержинській ОДПІ. ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як платник податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200130665 НБ № 344191 від 01.07.2013 р., є платником єдиного податку з 01.01.2013 р. відповідно до свідоцтва серії Б № 791093.
Наказом Дніпродзержинської ОДПІ від 02.12.2014 р. № 1353 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 за період 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.
Наказом Дніпродзержинської ОДПІ від 26.12.2014 р. № 1456 продовжено термін проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з 29.12.2014 р. по 30.12.2014 р.
Дніпродзержинською ОДПІ у період з 22.12.2014 р. по 30.12.2014 р. проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість, орендної плати за землю з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.
За результатами перевірки відповідачем складено акт № 26/5/04-03-17-01-27/НОМЕР_3 від 13.01.2015 р., за висновками якого перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3:
- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п . 85.2 ст. 85 ПК України в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі;
На підставі акта перевірки № 26/5/04-03-17-01-27/НОМЕР_3 від 13.01.2015 р. Дніпродзержинською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.01.2015 р.:
- № НОМЕР_2, яким відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» на 510, 00 грн.;
Правомірність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 31.01.2015 р. № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 є предметом розгляду в даній адміністративній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Пунктом 44.6 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Як вже було встановлено судом, у відповідь на листи Дніпродзержинської ОДПІ від 06.12.2014 р. та 26.12.2014 р. про надання документів ФОП ОСОБА_3 запитувані первинні документи надано не було.
Суд критично оцінює твердження позивача про те, що протягом грудня 2014 р. - січня 2015 р. він не знаходився у м. Дніпродзержинськ, поштові відправлення від Дніпродзержинської ОДПІ отримувались членами родини позивача, у зв'язку з чим, позивач не мав можливості ознайомитись з кореспонденцією, що надходила, та надати первинні документи до Дніпродзержинської ОДПІ для проведення перевірки.
У відповідності до п. 45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-IV місце проживання фізичної особи - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем.
Судом встановлено, що листи Дніпродзержинської ОДПІ від 06.12.2014 р. та 26.12.2014 р. про надання документів були направлені за місцем проживання ФОП ОСОБА_3
Пунктом 121.1 ст. 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Оскільки ненадання посадовим особам контролюючого органу первинних документів для проведення перевірки (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами, що передбачено п. 44.6 ст. 44 ПК України) тягне за собою накладення штрафу, суд доходить висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за штрафними санкціями на 510, 00 грн.
Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 26.07.2013 р. між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «Аксоль-Плюс» (постачальник) укладено договір поставки № 2607/13, за умовами якого постачальник зобов'язується постачати покупцеві товар згідно видаткових та податкових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в зазначений у договорі термін. Пунктами 2, 3, 4 передбачено, що якість товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам ГОСТів та ТУ; ціна постачальника на товар визначається у видаткових накладних, розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом 100% перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника; товар постачається на склад покупця на умовах DDP.
На виконання договору ТОВ «Аксоль-Плюс» протягом липня - грудня 2014 р. поставлено позивачу товар згідно видаткових накладних (бутилі, пробки, етикетки), на підтвердження чого позивачем надано до суду копії податкових накладних, видаткових накладних, виписок з банку, оборотно-сальдової відомості.
01.10.2013 р. між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «ІНФРА-СЕРВІС АКВА» (постачальник) укладено договір поставки № 0110/13, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується постачати покупцеві товар згідно видаткових та податкових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в зазначений у договорі термін.
На виконання договору ТОВ «ІНФРА-СЕРВІС АКВА» у жовтні 2014 р. було поставлено позивачу товар згідно видаткових накладних, на підтвердження чого позивачем надано до суду копії податкових накладних, видаткових накладних, виписок з банку, оборотно-сальдової відомості.
Судом встановлено, що 22.08.2013 р. ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «Юджин-ЛТД» (продавець) усно укладено договір поставки товару.
22.08.2013 р. ТОВ «Юджин-ЛТД» було поставлено позивачу товар - бутиль полікарбонатний у кількості 200 шт. на загальну суму 9600, 00 грн., з якої 1600, 00 грн. - сума ПДВ, що підтверджується податковою накладною, випискою з банку, рахунку-фактури, оборотно-сальдової відомості.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Фактичність виконання позивачем договорів поставки товарів з ТОВ «Аксоль-Плюс», ТОВ «ІНФРА-СЕРВІС АКВА» та ТОВ «Юджин-ЛТД», а також договорів про надання послуг з ДП «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» та ДУ «Дніпропетровський ОСОБА_4» ВСП «Дніпродзержинський міський ВЛД» підтверджується наступними документами: договорами, податковими накладними, видатковими накладними, виписками з банку, оборотно-сальдовими відомостями, специфікаціями, рахунками, актами надання послуг тощо.
Відповідно до трудового договору від 20.08.2013 р., позивачем прийнято на роботу працівника для виконання роботи оператора з розливу води.
В матеріалах адміністративної справи наявні надані позивачем копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають у власності останнього.
Згідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач на праві приватної власності володіє об'єктом за адресою: пров. Черняхівського, буд. 7, м. Дніпродзержинськ.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо наявності фізичної, технічної можливості для здійснення ФОП ОСОБА_3 господарської діяльності та її доцільності.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено безтоварність господарських операцій ФОП ОСОБА_3 з контрагентами ТОВ «Аксоль-Плюс», ТОВ «ІНФРА-СЕРВІС АКВА», ТОВ «Юджин-ЛТД», ДП «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» та ДУ «Дніпропетровський ОСОБА_4» ВСП «Дніпродзержинський міський ВЛД».
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до ст. 207 ГК України та ст. 228 ЦК України є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Інтерес держави і суспільства у сплаті суб'єктами оподаткування податків випливає з обов'язку кожного сплачувати податки і збори, закріпленому в ст. 67 Конституції України та законах України про оподаткування.
Отже, суб'єктний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними належними засобами доказування.
Відповідачем не було додано жодних документів, які б підтверджували завищення податкового кредиту позивачем.
З огляду на встановлені обставини у справі та наведені норми законодавства, угоди, які укладені між ФОП ОСОБА_3 з контрагентами оформлені належним чином; спірні правочини не визнані судом недійсними і їх недійсність прямо не встановлена законом, у зв'язку з чим існує презумпція правомірності правочину; правочини поставки товарів виконані сторонами.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193. 1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.
Пункт 198.6 ст. 198 ПК України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач формував свої витрати та податковий кредит у перевіряємому періоді на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивач склав свою податкову звітність з податку на додану вартість без відповідного підтвердження первинними документами.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Як зазначено в ч. 1 ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Вирішуючи спір суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певна операція між конкретними суб'єктами господарювання, яка має бути підтверджена необхідними первинними документами.
Підставою для отримання платником податків права на отримання податкових переваг є наявність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.
Отже, операції, що формують податковий кредит для цілей визначення оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. «Щодо підтвердження даних податкового обліку», документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Позивачем доведено обґрунтованість віднесення до податкових зобов'язань сум податку на додану вартість за відповідні періоди, які не визнала податкова інспекція.
З проведеного судом аналізу первинних документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивачем правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість за період з 01.07.2013 р. по 31.12.2013 р.
Судом встановлено, що докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є законними, допустимими, обґрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.
Таким чином, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДПІ від 31.01.2015 р. № НОМЕР_1 підлягає скасуванню.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Позивачем сплачено суму судового збору 182, 70 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору - 1827, 00 грн. за подання адміністративного позову майнового характеру.
Отже, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, решта судового збору в сумі 730, 80 грн. підлягає стягненню з позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 31.01.2015 р.
В задоволенні решти адміністративного позову відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 решту судового збору у розмірі 730, 80 грн.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 25.05.2015 р.

Суддя ОСОБА_5