Справа № 357/282/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/282/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Л.М. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року та Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести нарахування та виплату додаткової пенсії та доплати до пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до УПФУ у Білоцерківському районі Київської області в якому просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2014.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 по 03.06.2014 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за цей період.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано дії неправомірними та зобов'язано УПФУ у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 04.06.2014 по 02.08.2014 з урахуванням проведених виплат.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду про залишення позову без розгляду в частині, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині позовних вимог.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятою постановою суду, також звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону, фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. А згідно ч. 1 даної статті, громадянам, які працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю, провадиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до 4 категорії, має становити 15 % від мінімальної пенсії за віком.

Проте, всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач здійснював виплату у розмірі, визначеному постановами КМУ, що є меншим за розмір, встановлений Законом.

Зі змісту приписів ст. 113 Конституції України випливає, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується, зокрема, законами України.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 19.06.2001 року № 9-рп/2001 зауважив, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України), а в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що починаючи з 01 січня 2014 року Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 06 липня 2014 року не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі, визначеному постановами КМ України, а не відповідними Законами є неправомірними.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 31 липня 2014 року, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказана норма набрала чинності з 03 серпня 2014 року.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року щодо спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без будь-яких обмежень.

За таких обставин, позивач з 01.01.2014 по 02.08.2014 мав право на виплату доплати до пенсії та додаткової пенсії відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, вирішуючи питання щодо періоду, за який підлягають задоволенню позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно відбитку поштового штемпеля на конверті (а.с.19), позивач звернувся до суду 04.12.2014 та просить суд здійснити нарахування та виплату соціальних виплат за період з 01.01.2014, відповідно позовні вимоги за період з 01.01.2014 по 03.06.2014 підлягають залишенню без розгляду.

Посилання апелянта на те, що про порушення своїх прав він дізнався з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року, не можуть бути розцінені в якості поважної причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та прийняті до уваги.

При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Позовні вимоги стосуються щомісячних виплат, а тому строк коли особа мала дізнатись про порушення своїх прав наступав по закінченню кожного календарного місяця, коли вона їх отримувала.

Про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з самого початку неправомірного нарахування пенсії, тобто з 01 січня 2014 року, а тому в даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку з дня звернення до суду, оскільки спірні правовідносини є триваючими.

Крім того, доводи апелянта з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. і) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції, строки, визначені ст. 99 КАС України є процесуальними.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 99 та 100 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення адміністративного позову в частині вимог за період з 01.01.2014 по 03.06.2014 без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 04.06.2014 по 02.08.2014.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року та Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року та постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.