Справа № 809/1095/15
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 809/1095/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмитрашко О.М.,

представників сторін:

позивача - Донченко Т.М., Лавриновича Р.М.,

відповідача - Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія»

до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.02.2015 року за №№, , ,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» (надалі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.02.2015 року за №№, , .

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. У період з 22.12.2014 року по 20.01.2015 року відповідачем здійснено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» (надалі - ТОВ «Консервний завод «Консерваторія»), за результатами якої складено акт від 27.01.2015 року за №177/09-07-22-00-12/35185378. На підставі вказаного акта 24.02.2015 року податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення за №№, , . Вважає, дані рішення податкового органу протиправним, оскільки вони винесені всупереч вимогам чинного законодавства. Обов'язковість складання товарно-транспортної накладної не передбачена правилами ведення податкового обліку, як документ, що підтверджує факт придбання чи продажу товарно-матеріальних цінностей. Приймання сировини у населення підтверджується актами прийманні-передачі сировини від населення, які були оформлені згідно вимог закону. Крім того, всі господарські операції товариства підтверджені відповідними бухгалтерськими документами. Тому, позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.02.2015 року за №№, , .

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні від 16.04.2015 року. Вважає, що висновки, зазначені в акті перевірки є правомірними, а податкові повідомлення-рішення від 24.02.2015 року за №№, , , винесені на основі цього акта, відповідають вимогам чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, суд установив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 35185378) зареєстроване як юридична особа за адресою: вул. Січинського, буд.53, м. Коломия Івано-Франківської області, 78200.

У період з 22.12.2014 року по 20.01.2015 року Коломийською ОДПІ здійснено перевірку ТОВ «Консервний завод «Консерваторія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 27.01.2015 року за №177/09-07-22-00-12/35185378 (а.с. 12-75).

Перевіркою, серед іншого, виявлені наступні порушення податкового законодавства:

- підпунктів підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на загальну суму 5554668,00 грн. та внаслідок чого занижено податок на прибуток всього на 1101539,00 грн., а саме: IV квартал 2012 року в сумі 484602,00 грн., 2013 рік в сумі 616937.00 грн.;

- пунктів 2.11 та 2.12 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року №637, в результаті чого встановлено видачу готівкових коштів під звіт без повного їх звітування в сумі 4324512,00 грн.;

- пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, зі змінами та доповненнями, встановлено подання недостовірних відомостей у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма ІДФ) за III квартал 2013 року;

- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 та пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, зі змінами та доповненнями, встановлено несвоєчасну сплату грошовою зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, згідно підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, зі змінами та доповненнями, нараховуються пеня та згідно пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, зі змінами та доповненнями, нараховується штрафна санкція;

- підпунктів 170.9.1, 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl, зі змінами та доповненнями, підприємством не було проведено нарахування, утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб по отриманих із каси товариства готівкових коштах та не відзвітованих коштах в сумі 4324512,00 грн., в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 731126,71 грн., в т. ч. за 2012 рік в сумі 320556,21 грн., за 2013 рік в сумі 410570,50 грн. (а.с. 61-62 т.1).

За результатами перевірки 24.02.2015 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: форми «Р» за №, відповідно до якого товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1376923,75 грн., у тому числі: 1101539,00 грн. - за основним платежем та 275384,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; форми «С» за №, відповідно до якого до товариства застосовано штрафну санкцію в сумі 1091083,74 грн.; форми «Р» за №, котрим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті агентами, на загальну суму 917378,95 грн., у томі числі: 731126,71 грн. - за основним платежем та 186252,24 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 76-78 т.1).

У судовому засіданні встановлено, що вказані вище оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Коломийською ОДПІ всупереч норм податкового та іншого законодавства, не у відповідності з фактичними обставинами, установленими перевіркою, враховуючи наступне.

Відповідно до вказаного вище акта перевірки, за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року ТОВ «Консервний завод «Консерваторія» задекларувало витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в сумі 1856418,00 грн. На думку податкового органу, за вказаний період товариством завищено витрати всього на 5554668,00 грн., у томі числі: за IV квартал 2012 року - на 2307630,00 грн., за 2013 рік - на 3247038,00 грн. (а.с. 17 т.1).

У зв'язку з вказаним, відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Р» за № товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1376923,75 грн., у тому числі: 1101539,00 грн. - за основним платежем та 275384,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Разом з тим, такий висновок податкового органу суперечить фактичним обставинам, які були встановлені як в ході перевірки, так і в судовому засіданні.

Так, судом установлено, що в ході своєї господарської діяльності товариство в період з 01.06.2012 року по 31.12.2013 року здійснювало закупівлю сільськогосподарської продукції в населення на території Івано-Франківської, Чернівецької, Закарпатської, Хмельницької, Кіровоградської областей та Автономної республіки Крим.

Оформлення закупівлі продукції здійснювалось закупівельними актами, до яких здавальниками сировини додавалася довідка форми «№3ДФ».

Згідно досліджених у судовому засіданні дублікатів актів прийому-передачі сировини від населення у них зазначені: прізвища здавальників, їх адреси, обсяги зданої продукції та сума виплаченої готівки. Акти засвідчені підписами здавальника та особи, що приймала продукцію. Акти відповідають нормам пункту 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року за №637. Форма актів відповідає рекомендаціям, викладеним у листах Міністерства фінансів України від 30.07.2004 року за №31-03430-03-29/13806 та від 03.12.2004 року за №31-03430-01-10/22335. До актів додано копії довідок форми «№3ДФ», видані здавальникам сировини органами місцевого самоврядування (а.с. 42-245 т.2, 1-222 т.3).

Облік готівки, використаної для придбання сільськогосподарської продукції підтверджується дослідженими судом звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та Касовою книгою товариства (а.с. 42-245 т.2, 1-222 т.3, 223-247 т.3, 1-180 т.4).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-XIV (надалі - Закон №996-XIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує нормам Податкового кодексу України.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року №168/704 (надалі - Положення №88) встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена пунктом 1.2 статті 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення №88.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на купівлю товарів (робіт, послуг) повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне відвантаження таких товарів, виконання тих чи інших робіт (послуг).

Судом установлено, що закупівля сільськогосподарської продукції у населення оформлялася позивачем належним чином, відповідно до норм Закону №996-XIV, Положення від 24.05.1995 року за №88.

Цей висновок суду підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, яка працює на підприємстві майстром виробничого цеху. У судовому засіданні вона підтвердила факти придбання сільського господарської продукції у населення. При цьому, вона зазначила, що в більшій мірі здавальники сировини своїм транспортом доставляли продукцію безпосередньо на завод. Вона перевіряла її якість і у разі відповідності, за дорученням керівника заводу, приймала рішення про закупівлю тої чи іншої партії сільськогосподарської сировини. Ціна на продукцію погоджувалася із здавальником сировини та відповідала ринковій. Розрахунок за придбану сировину проводився на місці. Окрім того, свідок повідомила суду, що директор підприємства ОСОБА_5 також проводив закупівлю сільськогосподарської сировини для потреб заводу на території інших областей.

Аналогічні показання в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_6.

Підтвердженням реального здійснення господарської діяльності позивача з придбання сільськогосподарської продукції у населення слугують також і досліджені судом документи щодо реалізації продукції переробки - овочевої та плодової консервації споживачам, у тому числі, за межі митної території України (а.с. 222-250 т.1, 1-36 т.2).

Також, судом установлено, що товариство має в користуванні необхідні офісні та складські приміщення, засоби для зберігання і переробки сільськогосподарської продукції. Протягом періоду, що перевірявся податковим органом на товаристві працювали від 28 до 76 чоловік адмінперсоналу, відповідних спеціалістів та робітників для забезпечення процесу переробки сільгосппродукції. Вказане дає підстави суду дійти висновку про можливість реального здійснення позивачем господарської діяльності з придбання, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції (а.с. 156- т.1).

Податковий кодекс України, введений в дію Законом від 02.12.2010 року за 2755-VI, із змінами та доповненнями (надалі - Кодекс), регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок формування валових витрат і валових доходів Товариства та правовідносини позивача зі сплати податку на прибуток були врегульовані нормами Кодексу в редакції, чинній на момент спірних правовідносин.

Пунктом 14.1.13 Кодексу установлено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги це: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею;

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Кодексу установлено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36).

Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Кодексу постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу (пункт 44.2 статті 44).

Відповідно до пункту 134.1 Кодексу об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1 Кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Кодексу інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Порядок визнання доходів встановлений нормами статті 137 Кодексу. Так, згідно пункту 137.1 дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Пунктом 137.10 статі 137 Кодексу передбачено, що суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до пункту 138.1 Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6- 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10- 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Кодексу витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Нормами пункту 138.2 статті 138 Кодексу встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4 статті 138 Кодексу).

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (пункт 138.6 Кодексу).

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат (пункт 138.8 Кодексу).

Відповідно до пункту 139.1 статті 139 Кодексу, не включаються до складу витрат, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності. Зокрема, серед іншого (підпункт 139.1.9), витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Кодексу встановлено, що податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

Згідно підпункту 170.9.2 Кодексу звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

У судовому засіданні встановлено, що видача готівкових коштів та звітування за їх використання керівником директором заводу ОСОБА_5 здійснювалися згідно норм Кодексу, що підтверджується зазначеними вище дослідженими судом письмовими доказами.

Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року за №637 затверджене Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (надалі - Положення №637).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2.6 вказаного Положення, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Порядок ведення книги обліку розрахункових операцій встановлений Порядком реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, який затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 року №417 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року за №1618/24150.

Указом Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» передбачені фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами-громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України.

Зокрема відповідно до абзацу третього частини першої статті 1 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки передбачений штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Будь-яких порушення проведення готівкових операцій та ведення Книги обліку розрахункових операцій перевіркою не встановлено. Також, доказів цього не подано відповідачем у судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги пояснення, відібрані працівниками податкового органу у громадян в ході перевірки, оскільки відповідно до норм частини 8 статті 95 Кримінально-процесуального кодексу пояснення не є джерелом доказів. Крім того, як установлено судом, факти викладені у поясненнях не відносяться до предмету розгляду даної справи (а.с. 96-104 т.1, 195-218 т.4).

Нормами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган. У даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази на підставі норм закону, що діяли на момент спірних правовідносин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що висновки Коломийської ОДПІ, викладені в акті перевірки позивача від 27.01.2015 року за №177/09-07-22-00-12/35185378 про порушення позивачем норм Кодексу, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать зазначеним вимогам законодавства України. Тому, податкові повідомлення-рішення від 24.02.2015 року за №№, , 1 слід визнати протиправними та скасувати.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов ТОВ «Консервний завод «Консерваторія» до Коломийської ОДПІ необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому, на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України судовий збір в сумі 487,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 11, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 24.02.2015 року за №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 24.02.2015 року за №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 24.02.2015 року за №1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Консерваторія» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 35185378) судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, установлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ Ю.О. Бобров

Постанова в повному обсязі складена 15.06.2015 року.