Справа № 826/3622/15
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3622/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом ОСОБА_5 до Генеральної прокуратури України в особі Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

2 березня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Генеральної прокуратури України в особі Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, яка виразилась у невиконанні 20 лютого 2015 року Генеральною прокуратурою України вимог постанови Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі № 757/33852/14-к;

- зобов'язати Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича вчинити дії по організації виконання Генеральною прокуратурою України вимог постанови Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі № 757/33852/14-к та забезпечити явку представника Генеральної прокуратури України у судове засідання Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/33852/14-к 24 березня 2015 року о 12 год. 40 хв.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2015 року 05 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі про скасування ухвали ОСОБА_5 посилається на те, що в позові оскаржувалася бездіяльність суб'єкта щодо його владних (управлінських), а не процесуальних повноважень, тому даний спір відноситься до компетенції адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 2 частиною третьої статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року відкрито провадження у справі № 757/33852/14-к за скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Захарова A.B. від 13.02.2012 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

Судовий розгляд скарги було призначено на 20.02.2015 року о 09 год. 00 хв. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва (вул. Хрещатик 42а к. 16), викликано в судове засідання прокурора і зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати суду оригінали матеріалів, на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної справи.

Листом Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року копія зазначеної постанови була направлена на адресу Генеральної прокуратури України.

20.02.2015 року представник Генеральної прокуратури України в судове засідання в справі № 757/33852/14-к не прибув і причини не явки суду не повідомив, а Генеральною прокуратурою України не були виконані вимоги постанови суду від 09.02.2015 року у справі № 757/33852/14-к і не надані суду матеріали, визначені в цій постанові, що доводиться журналом судового засідання від 20.02.2015 року.

Стаття 324 Кримінального процесуального кодексу України передбачає наслідки неприбуття прокурора і захисника.

Відповідно до частини 1 статті 324 КПК якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов'язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.

Повноваження прокурора у судовому засіданні передбачені пунктом 15 частини 2 статті 36 КПК. Прокурор підтримує державне обвинувачення в суді, відмовляється від підтримання державного обвинувачення, змінює його або висуває додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК.

Враховуючи роль прокурора у судовому провадженні, у частині 3 статті 36 КПК зазначено, що участь прокурора в суді є обов'язковою, крім випадків, передбачених КПК.

Якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття прокурора до суду. При цьому суд повинен з'ясувати причину неявки прокурора. У разі відсутності поважних причин неприбуття в судове засідання суд порушує питання про відповідальність прокурора.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 5 листопада 1991 року за неналежне виконання службових обов'язків прокурори несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується ВР України.

Статтею 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачено, що дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури. Коло осіб, які наділені повноваженнями щодо накладення дисциплінарного стягнення на прокурора, передбачено у статті 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.05.2001 року N 6-рп/2001 кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Згідно із статтею 121 Конституції України та статті 5 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладаються наступні функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; 5) нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань - органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Колегія суддів зазначає, що підтримання державного обвинувачення в суді є одним з встановлених законом способів здійснення прокуратурою функцій, тому юрисдикція адміністративного суду не може поширюватись на оцінку якості та законності здійснення прокуратурою нагляду за додержанням законів органами, що здійснюють кримінальне переслідування, а обмежується виключно правовідносинами, що виникають у ході розгляду місцевим судом кримінальної справи.

Отже, функції прокуратури у спірних правовідносинах не підпадають під визначення владних управлінських функцій, дії чи бездіяльність органів прокуратури у спірних правовідносинах не є управлінськими, а сама Генпрокуратура не є суб'єктом владних повноважень у розумінні визначення цього поняття в статті 3 КАС України.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень Кодексу адміністративного судочинства України така справа не підпадає під ознаки справи адміністративної юрисдикції, характерною особливістю якої є наявність спору, що виник між суб'єктами.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають оскарженню у порядку, визначеному КАС України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та прийняв вірне рішення про відмову у відкритті провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 22.06.2015 року

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.