Справа № 809/1914/15
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 809/1914/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового засідання Житняк Л.М.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Левченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобов"язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобов"язання вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 01.08.1993 року по 2003 рік проходив службу в органах внутрішніх справ України на посадах рядового і начальницького складу, остання займана ним посада буда заступник начальника відділу - начальник слідчого відділення Тлумацького РВ УМВС України в Івано-Франківській області. В квітні 2003 року ним було прийнято рішення про звільнення з займаної посади в зв'язку із переходом до податкової міліції та подано рапорт про звільнення за сімейними обставинами. В подальшому в заміну цього рапорту - подано рапорт про звільненням в зв'язку з переходом на роботу до податкової міліції, де він розпочав роботу з жовтня 2003 року.

В період між звільненням та прийняттям на роботу до податкової міліції, мало місце перебування ОСОБА_1 у відпустці та на лікарняному.

В травні 2015 року, при оформлені документів необхідних для призначення пенсії, позивач дізнався, що його було звільнено з органів внутрішніх справ 15.04.2003 року за власним бажанням, що на переконання позивача не відповідає дійсності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві. Просив зобов'язати УМВС України в Івано-Франківській області внести зміни в наказ №43 від 15.04.2003 року щодо дати та підстав його звільнення, зобов'язавши зазначити в наказовій частині «переведений для проходження служби в органами податкової міліції з 14.10.2003 року».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що відсутня підстава внесення змін в наказ про звільнення ОСОБА_1 із органів внутрішніх справ. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Присягу працівника органів внутрішніх справ України прийняв 24.08.1993 року (а.с.21,44). З 06.04.2001 року обіймав посаду заступника начальника відділу - начальник слідчого відділення Тлумацького райвідділу УМВС в Івано-Франківській області (а.с.35).

Позивачем 12.04.2003 року було подано рапорт на ім'я начальника УМВС України в Івано-Франківській області про звільнення з органів внутрішніх справ в зв'язку із сімейними обставинами (а.с.17).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

За змістом п.8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться зокрема за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

В силу підпункту "ж" п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 Положення №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є неправомірною.

Як стверджував позивач, в заміну рапорту про звільнення за власним бажанням, ним 18.04.2015 року подано рапорт про звільнення в зв'язку з переходом на службу в органи податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області (а.с.18).

Цього ж дня позивачем подано рапорт про надання відпустки за 2003 рік починаючи з 20.04.2003 року та залишки невикористаної відпустки за 2012 рік терміном 20 днів (а.с.19).

Обидва рапорти зареєстровані у встановленому порядку, що підтверджується їх копіями в матеріалах справи.

Як вже встановлено в даній справі, ОСОБА_1.12.04.2015 року подав рапорт про звільнення за власним бажанням не зазначивши бажану для нього дату звільнення, а 18.04.2003 року ним подано рапорт в заміну попереднього за змістом якого позивач просив звільнити його в зв'язку з переходом на службу в органи податкової міліції.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що такі його дії були спрямовані на пришвидшення процесу звільнення та подальшої роботи в податковій міліції.

Вказане свідчить, що до закінчення трьохмісячного строку попередження ОСОБА_1 мав право відкликати поданий ним 12.04.2003 року рапорт, так як сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Натомість, наказом управління МВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2003 року №43о/с звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил по статті 64 п. «ж» (за власним бажання) (а.с.8).

В судовому засіданні позивач зазначав, що про запис «за власним бажання» в наказі про його звільнення дізнався в травні 2015 року при оформленні матеріалів для виходу на пенсію.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копії рапорту ОСОБА_1 від 10.05.2015 року та довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 12.05.2015 року №09-19-04-26/31 з приводу трудового стажу позивача (а.с.15-16).

Наказом ДПА в Івано-Франківській області від 15.10.2003 року №168 ОСОБА_1 прийнято на роботу з 15.10.2003 року на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області (а.с.22).

З письмових пояснень співробітника позивача в Тлумацькому РВ УМВС ОСОБА_3 вбачається, що впродовж 2003 року він працював на посаді слідчого Тлумацького РВ УМВС. На початку року начальник слідчого відділення ОСОБА_1 мав намір перевестися для подальшої роботи в органи податкової міліції, однак керівництво було проти такого переведення, за відсутності працівника, який би міг замінити ОСОБА_1 Відомо, що протягом квітні-червня позивач по даній справі перебував у відпустці, а згодом на лікарняному (а.с.62).

Співробітник ОСОБА_4 в письмових поясненнях зазначив, що працюючи на посаді заступника начальника по роботі з особливим складом Тлумацького РВ УМВС йому неодноразово подавалися ОСОБА_1 рапорти про його перевід в органи податкової міліції, які в подальшому скеровувалися в управління кадрів (а.с.63).

Таким чином, подавши рапорт про звільнення в зв'язку з переходом на службу в органи податкової міліції, позивач фактично відкликав поданий ним 12.04.2003 року рапорт про звільнення із органів внутрішніх справ за власним бажання, як це передбачено нормою п.68 Положення, якою закріплено право особи до закінчення трьохмісячного строку попередження відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що запис у наказі №43 о/с стосовно дати самого наказу та підстави звільнення ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки стороною відповідача не наведено доказів, які б свідчили про домовленість сторін на звільнення з врахуванням рапорту від 12.04.2003 року у більш короткий строк, тобто до закінчення трьохмісячного строку, як того вимагає п.68 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На підтвердженням невідповідності дати звільнення зазначеної в наказі, даті фактичного звільнення позивача свідчать наявні в матеріалах справи службові документи візовані ОСОБА_1 в період з березня по жовтень 2003 року (а.с.55-61), а також штамп (відмітка) дати звільнення зроблений в рапорті позивача від 12.04.2003 року (а.с.17).

Оскільки, позивач письмової згоди на звільнення з 15.04.2003 року не надавав, продовжував виконувати свої службові обов'язки по жовтень 2003 року, а рапортом від 18.04.2003 року фактично виявив бажання щодо звільнення його з органів внутрішніх справ для подальшої служби в органах податкової міліції, суд приходить до переконання, що у відповідача відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з 15.04.2003 року згідно п. «ж» ст.64 (за власним бажання) Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що при звільненні ОСОБА_1, а саме видаючи 15.04.2003 року наказ №43 о/с відповідач діяв в супереч вказаному Положенню, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області внести зміни в Наказ № 43о/с від 15.04.2003 року "по особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 вказавши дату наказу та дату звільнення з органів внутрішніх справ - 14.10.2003 року, підставу звільнення "по статті 64 пункт "з" (у зв'язку з переходом для проходження служби в органи податкової міліції) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 22.06.2015 року.