Справа № 2а/1770/3829/12
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2015 р. К/800/18428/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2013 року по справі № 2а/1770/3829/12

за позовом ОСОБА_1

до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у зарахуванні (постановці) на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби при військовій частині НОМЕР_1 з 17 жовтня 2001 року, зобов`язання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 зарахувати в загальну чергу, на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, як особу, яка має право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України з 17 жовтня 2001 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 4 жовтня 2010 року проходить військову службу на посаді офіцера-юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наявним у справі витягом з послужного списку позивача від 13 грудня 2011 року № 196 (а.с.15).

Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 про зарахування на квартирний облік з 17 жовтня 2001 року позивача зараховано складом сім`ї 1 (одна) особа в загальну чергу з 29 травня 2009 року, що підтверджено витягом з Протоколу засідання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2012 року № 59 (а.с.8).

Не погодившись з таким рішення відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спеціальним нормативно-правовим актом який регулює порядок обліку осіб, потребуючих житлових умов (військовослужбовців) та отримання ними житла є «Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі Інструкція), затверджена Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, відповідно до пункту 2.15 якої військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. У разі якщо військовослужбовець не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.

Суд касаційної інстанції з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може, враховуючи наступне.

Згідно статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-ХII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, працівників Збройних Сил України.

Відповідно до абзаців 1 та 7 частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статтей 37, 39 Житлового кодексу Української РСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання.

Пунктом 22 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 встановлено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Пунктом 1.4 Інструкції визначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Судами встановлено, що згідно з рішенням Житлової комісії військової частини НОМЕР_2 м. Сторожинець, Чернівецької області, яке викладено в протоколі № 4 від 17 жовтня 2001 року, лейтенанта ОСОБА_1 внесено до списків для отримання житла в військовій частині НОМЕР_2 в загальній черзі, складом сім`ї одна особа з 17 жовтня 2001 року (а.с.12-14).

Тобто, позивач перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На той час було чинним Положення «Про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затверджене Наказом Міністра оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року, згідно пункту 11 якого військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні (постановці) на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби при військовій частині НОМЕР_1 з 17 жовтня 2001 року, є протиправними, а позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 зарахувати в загальну чергу, на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, як особу, яка має право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України з 17 жовтня 2001 року - обґрунтованими.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2013 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні (постановці) на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби при військовій частині НОМЕР_1 з 17 жовтня 2001 року.

Зобов`язати Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , складом сім`ї 1(одна) особа в загальну чергу, як особу, яка має право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України, на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з 17 жовтня 2001 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.