Справа № 755/26953/13-а
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2013-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/755/488/2013

П О С Т А Н О В А
"01" листопада 2013 р. м. Київ
Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними, -
Позивачка 18.10.2013 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та просить постановити рішення, яким визнати дії відповідача Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується позивачці, без обмеження розміру щомісячного грошового утримання, у розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді Вищого господарського суду України, станом на 03.06.2013 року та виплачувати її щомісячно до подальшого перерахування.
Позивачка мотивувала заявлені вимоги тим, що Постановою Верховної Ради України № 76/96-ВР від 05.03.1996 року її звільнено з посади судді Вищого господарського суду України, у звязку із поданням заяви про відставку з правом отримання довічного грошового утримання, яке на час звернення з даним позовом до суду виплачується відповідачем у розмірі 15 153,49 грн. На підставі ст. 43 Закону України „Про статус суддів в редакції 1992 року, стаж судді у відставці ОСОБА_1 станом на 15.03.1996 року, що надає право на одержання надбавки за вислугу років, складає 29 років 7 місяців 13 днів. У звязку із змінами оплати праці суддів, 02.10.2013 року позивачкою було подано заяву до відповідача з проханням привести у відповідність до ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів розмір грошового утримання, при цьому позивачкою було надано довідку Вищого господарського суду України від 30.09.2013 року № 09.01-28/428, згідно якої суддівська винагорода судді Вищого господарського суду України, який працює на відповідній посаді, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 06.03.2013 року складає 23 398,80 грн. Листом відповідача від 09.10.2013 року № 174/74 позивачці було відмовлено в задоволенні клопотання, обґрунтовуючи відмову посиланням на положення статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, якою, за твердженням відповідача, передбачено право на перерахунок суми довічного грошового утримання судді у відставці Конституційного суду України, однак таке право не передбачено відносно суддів у відставці судів загальної юрисдикції. Позивачка вважає відмову відповідача протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах діючого Закону України Про судоустрій і статус суддів, тому змушена звернутись з даним позовом в судовому порядку.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2013 року вирішено питання про розгляд справи в скороченому провадженні.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.
Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. (ч. 1 ст. 126 Конституції України)
Судом встановлено, що відповідно до пункту 20 статті 17 Конституційного Договору між Президентом України та верховною Радою України „Про основні за сади організації та Функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України та статей 15 і 43 Закону України „Про статус суддів Постановою Верховної Ради України від 05.03.1996 року № 76/96-ВР ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого арбітражного суду України, у звязку з поданням письмової заяви про відставку.
Згідно довідки Вищого господарського суду України № 09.01-28/428 від 03.09.2013 року, суддівська винагорода судді Вищого господарського суду України, який працює на відповідній посаді, станом на 06.03.2013 року, яка враховується при перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці (Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013), складає 23 398,80 грн. (а.с. 10)
Згідно положення ч. 1 ст. 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що Стаття 22 (частина третя) Конституції України встановила, що при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно Рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2011 від 14.12.2011 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо офіційного тлумачення поняття щомісячне довічне грошове утримання, що міститься у підпункті е підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового Кодексу України визначено, що особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Виходячи з системного аналізу положень Закону це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У вказаному Рішенні зазначено, що відмінність щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці полягає у тому, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 5 статті 138 Закону).
Пенсійний фонд України є уповноваженим державою органом, зокрема, щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (абзац 8 підпункту 5 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України Про положення про Пенсійний фонд України від 06 квітня 2001 року № 384).
Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного подання поняття щомісячне довічне грошове утримання, що міститься у підпункті е підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового Кодексу України, в системному зв'язку з положеннями Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами означає неоподатковувану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді та одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, що є складовою правового статусу судді і однією з гарантій його незалежності, так і судді у відставці, який одержує таку виплату з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (із змінами і доповненнями) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.
У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. (ч. 4 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (із змінами і доповненнями).
Частиною 5 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (із змінами і доповненнями) визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), частини першу, другу статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- частину третю, перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI

Положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI та Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що пенсійне забезпечення суддів у відставці, що працювали у системі загальної юрисдикції, законодавчо не підлягає до звуження порівняно із пенсійним забезпеченням суддівського складу Конституційного Суду України, та протилежне положення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши надані суду письмові докази, ураховуючи Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, що має преюдиціальне значення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки, яка, маючи статус судді у відставці, із стажем роботи 29 років 7 місяців 13 днів, досягла пенсійного віку, відповідно до частини 3 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів має право на отримання неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого судді Вищого господарського суду України, яка станом на 03.06.2013 року становить 23 398,80 грн., а відповідач, діючи не у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законом України Про судоустрій і статус суддів неправомірно відмовив позивачці в задоволенні її заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, що підлягає до перерахунку у розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, з 03.06.2013 року, тобто з дати встановлення позивачкою порушення прав та законних інтересів відповідачем щодо бездіяльності останнього у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання позивачки згідно із змінами, внесеними Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року.

У частині першій статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій є обов'язок Держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів через визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів (частина 1 статті 130 Конституції України).

Крім того, згідно пункту 11 Розділу XIII Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог позивачки відповідними належними доказами та неправомірність відмови відповідача в задоволенні заяви позивачки.

Позовні вимоги позивачки про зобов'язання відповідача виплачувати щомісячне грошове утримання до подальшого перерахунку не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як зазначається у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі „Кечко проти України про незворотність дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони помякшують, або скасовують відповідальність особи, реалізацію особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства.

До спірних правовідносин застосовується закон, що діє на момент виникнення у особи відповідного права.

Цілком обґрунтована позиція законодавця свідчить про те, що в майбутньому можуть бути підвищені соціальні гарантії громадян, тому вирішення спорів на майбутнє чинним Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Керуючись ст.138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 99, 1832, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у перерахуванні ОСОБА_1, судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до вимог ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва привести розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів та довідки Вищого господарського суду України від 03.09.2013 року, в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, яка станом на 03.06.2013 року складає 23 398,80 грн., з урахуванням стажу роботи позивача, починаючи з 03.06.2013 року.

В решті частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я: