Справа № 5290/12/2170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/30354/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013

у справі 2а-5290/12/2170

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської

області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області про скасування рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2013 позовні вимоги задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.02.2013 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив його в касаційному порядку. В скарзі просить суд скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів відповідачем проведено перевірку позивача щодо дотримання ним вимог діючого законодавства за лютий-березень 2011 року, за результатами якої складно акт від 04.12.2012 року № 8/17-2/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п.п. 198.3 ПК України, внаслідок чого ним (позивачем) було завищено податковий кредит на загальну суму 205352,10 грн.

На підставі вищезазначеного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.12.2012 року № про збільшення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму у 308027,16 грн.

Приймаючи спірне рішення податковий орган виходив з того, що операції між позивачем та ПП ВКФ «Укрпромснаб» щодо поставки нафтопродуктів були безтоварними.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що сам факт наявності у платника податків податкових накладних і платіжних доручень не може бути єдиною та беззаперечною підставою для формування податкового кредиту, при наявності встановлення відсутності реального здійснення господарських операцій між платником податків та його контрагентом, а саме за відсутності фізичних, технічних та технологічних можливостей у контрагента до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в ході перевірки у позивача були відсутні належним чином оформлені первинні документи на транспортування та отримання нафтопродуктів, тобто з наданих первинних документів не було можливості встановити місце отримання позивачем товару від зазначеного контрагента.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що укладені позивачем з ПП ВКФ «Укрпромснаб» угоди не мали реального характеру, та не спричиняють реального настання правових наслідків, надані документи не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 у справі 2а-5290/12/2170 слід відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 у справі 2а-5290/12/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко