Справа № 755/10047/15-а
Суддя: Бартащук Л. П.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку скороченого провадження)

"18" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бартащук Л.П., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити відповідні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до УПФУ у Дніпровському районі міста Києва, в якому просить визнати рішення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 06.05.2015 року за №262 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» протиправним; зобовязати відповідача зарахувати до 22 років стажу за вислугою років, що дає право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», із періоду навчання позивача в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з 01.12.1990 року по 21.06.1996 року половину строку навчання, тобто, 2 роки 9 місяців 10 днів; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28.04.2015 року, тобто з моменту звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 28.04.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, яка була зареєстрована у відповідача за № 802/7302. Однак, відповідачем 06.05.2015 року за № 262 було прийнято рішення у формі розпорядження про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу на день звернення, а саме - 22 років. На думку відповідача, що викладена в його листі № 7676/ОВ від 14.05.2015 року, стаж роботи позивача, який дає йому право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», станом на момент його звернення до відповідача складає 19 років 2 місяці 26 днів. Підставою для тверджень відповідача про те, що позивач станом на момент його звернення до відповідача не має необхідного стажу, який дає йому право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» є позиція відповідача про те, що половина строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка в період часу з 01.12.1990 року до 21.06.1996 року не повинна включатися до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Київський національний університет імені Тараса Шевченка не являється спеціалізованим вищим юридичним навчальним закладом, законодавством України не передбачено зарахування періоду навчання на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 01.12.1990 року по 31.08.1991 року до загального стажу, в тому числі, й до вислуги років.

Позивач, з посиланням на письмові докази, які підтверджують обставини його навчання та роботи, статтю 43 Кодексу законів про працю України, статтю 50-1 Закону України «Про прокуратуру», статтю 43 Закону України «Про освіту», статті 26, 28, 33, 52, 61 Закону України «Про вищу освіту», статті 1, 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статті 3, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», постанову Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», постанову Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», постанову ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 року № 681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах», постанову ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 року № 573, Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затверджене наказами Міністерства вищої та середньої освіти СРСР № 712 від 26.09.1969 року, № 394 від 17.05.1971 року, № 468 від 31.05.1974 року та № 504 від 14.07.1987 року, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях затверджену постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, вважає твердження відповідача, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, помилковими, оскільки згідно вищевказаних положень нормативних актів в редакціях, що діяли станом на момент виникнення спірних відносин, половина періоду навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка в період часу з 01.12.1990 року до 21.06.1996 року повинна включатися до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Оскільки при зарахуванні половини періоду навчання на денному та підготовчому відділеннях денної форми навчання на юридичному факультеті Київського національного університету імені Тараса Шевченка - 2 роки 9 місяців 10 днів (загальний строк навчання - 5 років 6 місяців 21 день) разом із стажем роботи на посадах прокурора, який станом на 28.04.2015 року становив 19 років 2 місяці 26 днів, загальний стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», складатиме понад 22 роки, позивач має необхідний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач надав суду письмові заперечення, у яких просив у позові відмовити, оскільки рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» вважає правомірним у зв'язку з відсутністю необхідного у позивача стажу на день звернення, а саме 22 років.

Суд визнав, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття судового рішення в порядку скороченого провадження та ухвалення постанови відповідно до ч. 6 ст. 183-2 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

28.04.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, яка була зареєстрована відповідачем за № 802/7302. До заяви позивачем були додані необхідні документи, які підтверджували його стаж роботи, у тому числі в органах прокуратури України, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а також інші необхідні документи, що не заперечується відповідачем.

Відповідачем 06.05.2015 року за № 262 було прийнято рішення у формі розпорядження про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу на день звернення, а саме - 22 років.

Вказане рішення, з урахуванням листа відповідача №7676/ОВ від 14.05.2015 року, обґрунтоване тим, що на момент звернення позивача 28.04.2015 року, його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, становить 19 років 2 місяці 26 днів, тобто менше необхідного мінімального спеціального стажу роботи, який повинен складати 22 роки.

Як свідчить оскаржуване рішення відповідача у формі розпорядження від 06.05.2015 року за № 262 та лист відповідача №7676/ОВ від 14.05.2015 року, відповідачем до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», не було зараховано позивачу половину строку його навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка в період часу з 01.12.1990 року до 21.06.1996 року з мотивуванням, що Київський університет імені Т. Г. Шевченка не являється спеціалізованим вищим юридичним навчальним закладом, законодавством України не передбачено зарахування періоду навчання на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 01.12.1990 року по 31.08.1991 року до загального стажу, в тому числі і до вислуги років.

Суди критично оцінює такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Як підтверджується записами у трудовій книжці позивача, дипломі спеціаліста ЛС ВЕ №003154 від 21.06.1996 року, архівною довідкою Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 010-17/35 від 28.01.2015 року (зазначені документи були надані позивачем відповідачу 28.04.2015 року разом із заявою про призначення пенсії за вислугою років) 01 грудня 1990 року, на підставі наказу №1735-33 від 05.12.1990 року, позивача було зараховано слухачем підготовчого відділення денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, який на той час носив назву Київський ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державний університет ім. Т. Г. Шевченка.

Після закінчення підготовчого відділення денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка наказом №951-33 від 22.07.1991 року позивач був зарахований з 27.07.1991 року до складу студентів першого курсу денного відділення юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

У подальшому, закінчивши повний курс навчання денного відділення юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Правознавство», позивач здобув кваліфікацію «юрист» та на підставі наказу № 654-33 від 21.06.1996 року отримав диплом спеціаліста ЛС ВЕ №003154 від 21.06.1996 року, реєстраційний № 78. Згідно даного наказу 21.06.1996 року позивач був відрахований зі складу студентів юридичного факультету у звязку з повним закінченням навчання.

Відтак процес навчання позивача у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка був безперервним і тривав з 01 грудня 1990 року - дата зарахування позивача слухачем підготовчого відділення денної форми навчання юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, до 21.06.1996 року - дата відрахування позивача зі складу студентів юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка у звязку з повним закінченням навчання.

Згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Тобто, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

У відповідності зі статтею 43 Закону України «Про освіту» та статтею 28 Закону України «Про вищу освіту» університет є вищим навчальним закладом.

Стаття 26 Закону України «Про вищу освіту» визначає, що основними завданнями вищого навчального закладу серед іншого є провадження на високому рівні освітньої діяльності, яка забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями та провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі.

Стаття 28 Закону України «Про вищу освіту» визначає, що університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

У відповідності до частини четвертої статті 33 Закону України «Про вищу освіту» факультет - це структурний підрозділ вищого навчального закладу, що об'єднує не менш як три кафедри та/або лабораторії, які в державних і комунальних вищих навчальних закладах у сукупності забезпечують підготовку не менше 200 здобувачів вищої освіти денної форми навчання (крім факультетів вищих військових навчальних закладів (вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання), вищих навчальних закладів фізичного виховання і спорту, вищих навчальних закладів культури та мистецтва).

Виходячи з наведених законодавчих норм, Київський національний університет імені Тараса Шевченка це багатогалузевий (класичний) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність та забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями, у тому числі, на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство».

За таких обставин, у розумінні статті 43 Закону України «Про освіту» та статті 28 Закону України «Про вищу освіту», Київський національний університет імені Тараса Шевченка, який забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями, у тому числі на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство», в контексті статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», є вищим юридичним навчальним закладом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 1 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із Законом і за який сплачено страхові внески. Відповідно до частини четвертої статті 24 цього ж Закону, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.

Крім цього, частина друга статті 24 Закону №1058 визначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що позивач з 01.06.1990 року працював робітником польової бригади хмелерадгоспу «Хочинський», а в грудні 1990 року вказаним радгоспом був направлений на навчання на підготовче відділення (денна форма навчання) юридичного факультету Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка, де навчався з 01.12.1990 року до 27.07.1991 року, після чого був зарахований з 27.07.1991 року до складу студентів 1 курсу денного відділення юридичного факультету Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка.

Таким чином, визначення наявності у позивача страхового стажу та його обсягу в цей період має бути здійснено з урахуванням законодавства, яке діяло раніше.

При цьому, зважаючи на визначення поняття страхового стажу наведене у статті 1 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», головною підставою для віднесення того чи іншого періоду діяльності до страхового стажу є те, чи підлягала протягом нього особа державному соціальному страхуванню та чи сплачувались особою (або уповноваженими суб'єктами) відповідні внески згідно законодавством, що діяло раніше. Отже норми законодавства, що діяли раніше повинні оцінюватися саме з точки зору підтвердження чи не підтвердження таких підстав.

Згідно статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі закон № 1788), який діяв до прийняття Закону № 1058, особами, які мають право на трудову пенсію є: «вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти». Також у статті 56 Закону № 1788 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено: «навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі».

Крім цього, станом на час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій». Підпунктом и) статті 109 цього нормативно-правового акту визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також «навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках (термін «робочий факультет», «робфак» в 1970-80-их роках вживався як синонім підготовчих відділень вищих учбових (навчальних) закладах), перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті и) зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР».

Оскільки до вступу до Київського національного університету імені Тараса Шевченка до 01.12.1990 року, позивач працював робітником польової бригади хмелерадгоспу «Хочинський», і саме це підприємство (радгосп) направило позивача на навчання, виплачувало позивачу стипендію в порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, та проводило відповідні відрахування з таких виплат, навчання позивача на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка здійснювалося у повній відповідності з діючими та той час нормами законодавства, що регулювало порядок призначення та виплати пенсій.

Крім того, підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені у відповідності до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 року № 681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах» та постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 року № 573. Обома цими нормативно-правовими актами передбачалося, що: 1) при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців (пункт 2 обох постанов); 2) на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв'язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій» (пункт 3 обох постанов). 3) слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (пункти 5 та 10 постанов відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з постановою Ради Міністрів СРСР від 9 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114.

Відповідно до вище вказаних нормативно-правових актів було розроблено та затверджено Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР № 712 від 26.09.1969 року; № 394 від 17.05.1971 року; № 468 від 31.05.1974 року та № 504 від 14.07.1987 року, згідно з яким:

а) час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу (пункт 21);

б) всім слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва виплачується за строк навчання стипендія в мінімальних розмірах, встановлених для студентів І курсу відповідних вищих навчальних закладів, при яких організовані підготовчі відділення (пункт 24);

в) особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача, на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов'язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу (пункт 9-10).

Стаття 33 діючого на сьогодні Закону України «Про вищу освіту» також передбачає наявність в структурі вищого навчального закладу підготовчих відділень.

Учасниками освітнього процесу у вищих навчальних закладах, згідно до статті 52 Закону України «Про вищу освіту», серед інших є також здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у вищих навчальних закладах.

При цьому, в частині першій статті 61 цього Закону визначено поняття осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, а саме: здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у вищих навчальних закладах.

У частині третій статті 61 Закону України «Про вищу освіту» зазначено, що до інших осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, належить також слухач - особа, яка навчається на підготовчому відділенні вищого навчального закладу, або особа, яка отримує додаткові чи окремі освітні послуги, у тому числі за програмами післядипломної освіти.

Таким чином позивач, як слухач підготовчого відділення денної форми навчання юридичного факультету Київського державного університету імені Т. Г. Шевченка, з точки зору правового статусу, по-перше, був особою, яка навчалася у вищому навчальному закладі та, по-друге, був повністю прирівняний у правах до студентів вищого навчального закладу, в тому числі і в частині включення часу навчання до страхового стажу.

У відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Це означає, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637).

Пункт 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад вносить записи про час навчання на денних відділеннях, в тому числі підготовчих, вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в партійних школах і школах профрухів. Підставами для таких записів являються накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів осіб, що навчаються, аспірантів, клінічних ординаторів. Положення аналогічного змісту збережено і у Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Як випливає із вищезгаданих норм, запис у трудовій книжці позивача щодо періоду навчання на юридичному факультеті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, в тому числі на підготовчому відділенні денної форми навчання юридичного факультету, здійснений у повній відповідності із вимогами чинного на той час законодавства та у повній відповідності з вимогами законодавства щодо порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 3.2. рекомендацій Вищого адміністративного суду України № 07.2-10/1 від 23.08.2007 року «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам» половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство», підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, наведені вище законодавчі норми вказують на те, що половина строку навчання на юридичному факультеті Київського національного університету імені Тараса Шевченка має бути зарахована до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Як свідчать досліджені судом письмові докази, зокрема, диплом спеціаліста на імя позивача та належним чином завірена кадровим підрозділом прокуратури міста Києва копія трудової книжки позивача, повний строк навчання позивача у вищому навчальному закладі в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, після безперервного навчання в якому позивач отримав вищу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство», починаючи з 01.12.1990 року та закінчуючи 21.06.1996 року, складає 5 років 6 місяців 21 день, відповідно половина строку навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка - 2 роки 9 місяців 10 днів.

Інший період стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на посадах прокурора станом на 28.04.2015 року становив 19 років 2 місяці 26 днів, що підтверджується трудовою книжкою позивача та не заперечується відповідачем.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що у нього станом на момент звернення до відповідача (28.04.2015 року) був наявний необхідний стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугою років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» і у відповідача були відсутні належні правові підстави для відмови у призначенні такої пенсії позивачу.

Частиною третьою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Втім, оскаржуване рішення відповідача, прийняте у формі розпорядження від 06.05.2015 року за №262 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», вказаним вимогам не відповідає, тому підлягає визнанню судом протиправним.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень та зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Оскільки судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення відповідача у формі розпорядження від 06.05.2015 року за №262 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та наявність передбачених законодавством підстав для призначення позивачу пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення адміністративного позову.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 3, 11, 72, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати рішення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва у формі розпорядження від 06.05.2015 року за №262 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» - протиправним.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва зарахувати до 22 років стажу по вислузі років, що дає право ОСОБА_1 на отримання пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», із періоду навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з 01.12.1990 року по 21.06.1996 року половину строку навчання (2 роки 9 місяців 10 днів).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28.04.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя