Справа № 2а-9254/11/0170/13
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ К/9991/25613/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівГолубєвої Г.К.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції АР Крим державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 06 жовтня 2011 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року

у справі №2а-9254/11/0170/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт - Сервіс»

до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції АР Крим

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт - Сервіс» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Крим (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Окружний адміністративний суд АР Крим постановою від 06 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 15 липня 2011 року №.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Податковий орган провів планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року, про що склав акт від 29 серпня 2011 року №2072/23-1/31503765, яким встановив порушення позивачем вимог статті 44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 1, статті 17, статті 39 Закону України «Про відходи», пункту 2 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №303, пункту 3.1 статті 3, пунктів 6.1, 6.4 статті 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України, ДПА України від 19 липня 1999 року №162/379, у результаті чого позивачем занижено збір за забруднення навколишнього природного середовища за ІІІ квартал 2010 року на 8 586,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 15 липня 2011 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на 9 732,50 грн., з яких 8 586,00 грн. за основним платежем та 2 146,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення відповідачем розміщення позивачем на території підприємства відходів люмінесцентних ламп за відсутності дозволів на розміщення таких відходів та лімітів на утворення та розміщення відходів у період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року.

При цьому, судами попередніх інстанцій не встановлено факту розміщення відпрацьованих люмінесцентних ламп на об'єктах позивача у кількості 15 штук, як це зазначено у акті перевірки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вказані лампи у кількості 15 штук є новими лампами, які були списані зі складу для заміни відпрацьованих ламп у кількості 15 штук - для установки додаткового освітлення реконструйованого приміщення авто - супермаркету «Титан», що підтверджується актом на списання люмінесцентних ламп від 01 липня 2010 року та актом на списання від 31 серпня 2010 року № СпТ-000038.

Також, відпрацьовані лампи у кількості 10 штук були здані позивачем за договором прийому - здачі небезпечних відходів та вторинної сировини від 25 березня 2010 року №1797-о/12 на утилізацію Державному підприємству «Національного центру поводження небезпечними відходами» - «Регіональний центр поводження з небезпечними відходами в АР Крим», що підтверджується актом здавання - прийняття робіт (надання послуг) від 02 липня 2010 року.

Як правильно зазначено попередніми судовими інстанціями, здавання вказаних ламп на утилізацію відбулось 02 липня 2010 року, тобто у межах встановленого шестимісячного строку вказаного у листі Міністерства екології та природних ресурсів України від 02 квітня 2003 року №2798/26-8, відповідно до якого не підлягає ліцензуванню операція зберігання небезпечних відходів суб'єктами господарської діяльності, які утворюють відходи у тому випадку, коли ці небезпечні відходи, які утворюються протягом шести місяців поточного року, передаються у цей же термін на договірних умовах іншим суб'єктам господарської діяльності (які мають відповідні ліцензії на право здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами) на зберігання, оброблення, утилізацію, видалення.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища є Закон України «Про охорону природного навколишнього середовища».

Статтею 44 вказаного Закону встановлено, що збір за забруднення навколишнього природного середовища встановлюється на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище і розміщення відходів, утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) (обчислюється пропорційно обсягу та активності радіоактивних відходів, для інших суб'єктів діяльності у сфері використання ядерної енергії, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, - пропорційно активності радіоактивних матеріалів, та стягується одночасно з їх придбанням) та тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками (обчислюється пропорційно терміну зберігання радіоактивних відходів понад встановлений строк з урахуванням їх обсягу та активності). Порядок встановлення нормативів збору і стягнення зборів за забруднення навколишнього природного середовища визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища встановлено Інструкцією про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19 липня 1999 року №162/379 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції, об'єктами обчислення збору, зокрема, є для стаціонарних джерел забруднення - обсяги забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря або скидаються безпосередньо у водний об'єкт, та обсяги відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах.

За приписами пункту 2.1 Інструкції, платниками збору є суб'єкти господарювання незалежно від форм власності, юридичні особи, що не здійснюють господарської (підприємницької) діяльності; бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, які зареєстровані в Україні, або нерезиденти, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів.

Пунктом 6.1 вказаної Інструкції, суми збору, який справляється за викиди стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками збору самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року, виходячи з фактичних обсягів викидів, нормативів збору та визначених за місцезнаходженням цих джерел коригуючих коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1, 2.2 додатка 2 до Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №303.

Таким чином, відсутність дозволу на розміщення відходів не виключає відповідні позалімітні відходи з об'єкту оподаткування та не звільняє платника збору за забруднення навколишнього природного середовища від обов'язку сплати такого збору (це є понадлімітне розміщення відходів), але сам факт списання люмінесцентних ламп, не свідчить про їх розміщення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не маючи спеціально відведених місць для розміщення відходів, передавав списані люмінесцентні лампи спеціалізованій організації, що має відповідні ліцензії на таку діяльність, а саме - Державному підприємству «Національного центру поводження небезпечними відходами» - «Регіональний центр поводження з небезпечними відходами в АР Крим».

Отже, відсутність доказів відпрацювання позивачем люмінесцентних та енергозберігаючих ламп дала судам обґрунтовані підстави для висновків, що позивач не є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища у розумінні пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та не має сплачувати вказаний збір у відповідності до Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення за цього збору.

Враховуючи, що висновки відповідача щодо порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища базуються виключно на актах списання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність донарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та наявність правових підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції АР Крим державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 06 жовтня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року у справі №2а-9254/11/0170/13 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Голубєва Г.К.
Пилипчук Н.Г.