Справа № 814/864/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. Справа № 814/864/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області ДПС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області ДПС (правонаступник - Первомайська ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2013 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Первомайської ОДПІ Миколаївської області ДПС(правонаступник - Первомайська ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012 року № на загальну суму 48 972 грн. (т.б. 32648 грн. - за основним платежем, 16324 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та передчасним, оскільки воно було прийнято на підставі помилкових висновків акту перевірки та в порушення чинного законодавства.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Первомайської ОДПІ Миколаївської області ДПС № від 17.12.2012р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Первомайської ОДПІ 23.01.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права та просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2013 року, прийняти нову постанову, якою відмовити ФОП ОСОБА_1 у позові.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції двічі (т.б. 27.04.2015р. і 17.06.2015р.) без поважних причин не прибув (а також не надав на письмову вимогу суду додаткових документів), про день, час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції також двічі (т.б. 27.04.2015р. і 17.06.2015р.) не прибув у зв'язку із відсутністю коштів на відрядження, про день, час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Первомайській РДА 23.01.2001 року (свідоцтво про державну реєстрацію №395), як суб'єкт підприємницької діяльності, з цього ж часу перебуває на податковому обліку в Первомайській ОДПІ та є платником ПДВ. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 47.30 - оптово-роздрібна торгівля паливо-мастильних матеріалів.

В листопаді 2012 року, на підставі направлення на перевірку №863/17 від 19.11.2012 року та наказу №1409 від 19.11.2012 року, співробітниками Первомайської ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання оподаткування податком на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Фрамтранссервіс» за період з 01.10.2011р. по 31.10.2011р.

За результатами вказаної перевірки складено акт за №4955/172/НОМЕР_1 від 04.12.2012 року, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ст.ст.185,188, п.п.198.1,198.3,198.4 ст.198 ПК України та п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-Х11.

В подальшому, на підставі вказаного вище акту перевірки уповноваженою особою податкового органу прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012р. №, відповідно до якого, позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 48 972 грн. (т.б. 32648 грн. + 16324 грн.).

Не погодившись з вказаним вище рішенням податкового органу, позивач спочатку оскаржив його в адміністративному порядку, а потім до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції, виходив з неправомірності спірного рішення ОДПІ та відповідно з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх необґрунтованими, передчасними та не відповідаючими діючому на той час законодавству, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

А як слідує з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності ж до приписів ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно зі ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Як вбачається з приписів п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

А згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Отже, з точки зору податкового законодавства України, головними умовами для віднесення сплаченого при придбанні товару ПДВ до складу податкового кредиту є використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності платника податків у межах оподатковуваних операцій та належне документування сплаченого ПДВ.

Так, апеляційним судом з матеріалів справи та спірного акту перевірки встановлено, що 20.10.2011 року між ФОП ОСОБА_1 (с.Мигія, Первомайський р-н, Миколаївська область) та ПП «Фрамтранссервіс» (м.Світловодськ, Кіровоградська область) було укладено договір №3 поставки дизельного пального на загальну суму 195 890 грн.

На виконання умов вказаного вище договору ПП «Фрамтранссервіс» 21.10.2011 року поставило підприємству позивача дизельне пальне УКТ ЗЕД в кількості 20620 літрів на загальну суму 195890 грн. (в т.ч. ПДВ - 32648 грн.), що підтверджується наданими суду 1-ї інстанції копіями податкової і видаткової накладних від 21.10.2011р., підписаних постачальником ОСОБА_3, а також товарно-транспортної накладної №0127/2 від 21.10.2011р.

Разом з тим, оцінивши зміст і якість наданих на підтвердження вказаної вище господарської операції документів, судова колегія вважає за необхідне вказати наступне.

Як визначено положеннями п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

А зі змісту ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видно, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних вище норм податкового законодавства, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як слідує з приписів п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

А у відповідності до вимог ст.9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Згідно з п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

А відповідно до п.2 зазначеного наказу №88, ведення форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Отже, за вказаних норм, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору підлягає встановленню факт реальності поставки позивачу товару саме цим контрагентом-постачальником із з'ясуванням всіх обставин щодо наявності у цього постачальника товару, фізичних та технічних можливостей здійснювати його поставку, порядку його передачі, отримання та оприходування, умов транспортування та використання у своїй господарській діяльності.

Проте, судовою колегією встановлено, що позивачем, не зважаючи на письмову вимогу суду, до цього часу так і не було надано для огляду оригінал договору поставки дизельного пального №3 від 20.10.2011р., в зв'язку із чим, фактично не можливо точно встановити всі умови, порядок, строки та спосіб здійснення цієї поставки, а також права, обов'язки і відповідальність сторін за цим договором.

Не надано позивачем до суду і належним чином завірених копій договорів оренди автотранспорту та вантажного перевезення, копій подорожніх листів, актів залива/злива пального та його оприбуткування, а також сертифікатів якості придбаного дизельного пального.

Не має в матеріалах справи і банківської довідки про рух коштів на р/рахунку позивача та жодних копій банківських платіжних доручень, які б документально підтвердили факт перерахування ФОП ОСОБА_1 коштів на р/рахунок ПП «Фрамтранссервіс» за вказаним вище договором поставки.

Крім того, необхідно вказати, що усі надані представником позивача до суду 1-ї інстанції копії видаткових та податкових накладних не містять найменування посади особи (або № довіреності відповідальної особи) Постачальника, що, в свою чергу, виключає можливість на підставі зазначених документів ідентифікувати особу, яка безпосередньо брала участь у здійснені цієї господарської операції.

До того ж, як вбачається зі змісту актів перевірок від 25.06.2012р. і 04.12.2012р., висновку спеціаліста-почеркознавця №22 від 22.04.2012р. та пояснень ОСОБА_3 (бухгалтера ПП «Фрамтранссервіс»), остання фактично господарською діяльністю підприємства не займалася і бухгалтерський облік не вела, а зазначені вище підписи у видаткових та податкових накладних від імені останньої, зроблені іншою особою.

Що ж стосується транспортування вищезазначеного дизельного пального, то, як вже було вказано вище, від місця завантаження придбаного товару (т.б. з м.Кременчук), т.б. від постачальника - ПП «Фрамтранссервіс» (м.Світловодськ, Кіровоградська область) до пункту розвантаження товару - до м.Первомайськ, т.б. до покупця ФОП ОСОБА_1 (с.Мигія, Первомайський р-н, Миколаївська область), воно здійснювалося ТОВ «Олерон», що підтверджується лише наданою позивачем ксерокопією товарно-транспортної накладної №0127/2 від 21.10.2011р., яка, в свою чергу, оформлена з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки в ній не заповнені всі обов'язкові графи, не зазначені точні адреси пунктів завантаження і розвантаження та ПІБ і посада особи, яка іі підписала та видала.

Також, при цьому, як зазначалося вище, договору з вантажоперевізником, доказів оплати цих транспортних послуг, а також оплати послуг з завантаження і розвантаження, позивачем до суду не надано, як до речі не надано і жодних доказів, які б підтвердили факт використання придбаного за цим договором поставки дизельного пального у своїй власній господарській діяльності, т.б. факт подальшої його реалізації.

Окремо слід зазначити й про те, що як слідує зі змісту спірного акту перевірки від 04.12.2012 року, акту перевірки Світловодської ДПІ від 25.06.2012р. «Про проведення документальної перевірки ПП «Фрамтранссервіс» щодо правомірності формування податкового зобов'язання та кредиту з ПДВ за період з 01.06.2011р. по 31.03.2012р.» та відповіді Первомайської ОДПІ від 10.06.2015р. (на запит суду 2-ї інстанції), контрагент-постачальник позивача не має найманих працівників; на даному підприємстві відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, т.б. відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, власні чи орендовані складські приміщення, що призначені для зберігання пального (в т.ч. і в м.Кременчук, де нібито проводилося завантаження дизельного пального), транспортні засоби, а також це підприємство не знаходиться за своєю юридичною (податковою) адресою та було зареєстровано на осіб, які фактично не мали до нього відношення і реально не здійснювали господарську діяльність.

Отже, за таких обставин, судова колегія, підсумовуючи вищевикладене та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що при наявності оформлених з певними недоліками копій податкової, видаткової та товарно-транспортної накладної, належних, достатніх і беззаперечних доказів проведення позивачем спірної господарської операції саме з ПП «Фрамтранссервіс» не встановлено, а тому, з урахуванням обставин, специфіки та особливостей здійснення цієї господарської операції не можливо дійти висновку про фактичний намір підприємства позивача одержати економічний ефект в результаті взаємовідносин саме з цим контрагентом.

Вказаний вище висновок суду апеляційної інстанції також опосередковано підтверджується і фактом подання позивачем в період розгляду даної справи в суді 2-ї інстанції заяви від 16.04.2015 року про податковий компроміс, який, в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та повідомлень сторін, до цього часу так досягнутий і не був.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що в даному випадку, і було зроблено відповідачем при розгляді справи в суді 2-ї інстанції.

З урахуванням зазначеного вище, суд апеляційної інстанції вважає висновки спірного акту перевірки Первомайської ОДПІ від 04.12.2012 року обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.12.2012р. №, відповідно до якого, позивачу було збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 48 972 грн. - правомірним та не підлягаючим скасуванню, що, в свою чергу, помилково не було встановлено судом 1-ї інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, керуючись ст.202 КАС України, вважає за необхідне задовольнити цю апеляційну скаргу податкового органу, скасувати постанову суду 1-ї інстанції і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області ДПС - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко