Справа № 804/3175/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 р. Справа № 804/3175/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кана" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Перевіркою встановлено порушення:
Як вбачається з акту перевірки, згідно договору про надання послуг з технічного огляду та ремонту автомобілів № 07/2014 року від 01.07.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-БІЗ», яке є платником податку на прибуток на загальних підставах, в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі статуту, що іменується надалі - «виконавець», та Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ КАНА», яке є платником податку на загальних підставах, в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі статуту, що іменується надалі - «замовник», з іншої сторони, (за текстом договору - сторони), керуючись діючим цивільним законодавством, уклали цей договір про те, що виконавець, на умовах, передбачених цим договором, за завданням замовника надає йому послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів (послуги), а замовник оплачує отримані послуги.
На виконання вказаного договору, оформлено наступні документи:
- акт здачі-прийняття робіт ОУ-0703/01 від 03.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0704/01 від 04.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0708/01 від 08.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0710/01 від 10.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0721/01 від 12.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0714/01 від 14.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0717/01 від 17.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0718/01 від 18.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0722/02 від 22.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0704/01 від 04.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0724/01 від 24.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0725/01 від 25.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0728/01 від 28.07.2014 року, акт здачі-прийняття робіт ОУ-0731/01 від 31.07.2014 року, податкова накладна № 70 від 03.07.2014 року, податкова накладна № 71 від 04.07.2014 року, податкова накладна № 72 від 08.07.2014 року, податкова накладна № 73 від 10.07.2014 року, податкова накладна № 74 від 12.07.2014 року, податкова накладна № 75 від 14.07.2014 року, податкова накладна № 76 від 17.07.2014 року, податкова накладна № 77 від 18.07.2014 року, податкова накладна № 78 від 22.07.2014 року, податкова накладна № 79 від 24.07.2014 року, податкова накладна № 80 від 25.07.2014 року, податкова накладна № 81 від 28.07.2014 року, податкова накладна № 82 від 31.07.2014 року, банківська виписка за 14.08.2014 року, банківська виписка за 21.08.2014 року, банківська виписка за 26.08.2014 року, банківська виписка за 08.09.2014 року, банківська виписка за 10.09.2014 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування, є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких, розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також, з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких, розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з п.186.1 ст.186 Податкового кодексу України, місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання у разі, якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення у разі, якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого, відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких, є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік, є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 (далі - Положення), первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких, складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
В судовому засіданні позивач та представник позивача зазначили, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких, позивачем задекларовано грошові зобов'язання з податку на додану вартість (договори, акти здачі-прийняття робот (надання послуг), податкові накладні, рахунки, платіжні доручення, тощо). Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів (послуги) використані у власній господарській діяльності.
Однак, наявність або відсутність ознак нікчемності у цивільному договорі не має вирішального значення для перевірки правильності формування платником даних податкового обліку. Адже, податкові наслідки породжують не власне правочини, а господарські операції, які викликають зміни у структурі активів платника. Дотримання норм цивільного чи господарського права під час укладення договору не означає автоматичної реальності вчинення господарської операції та правильності відображення її результатів у податковому обліку.
Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Так, відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 07.05.2015р., керівником ТОВ «Пром-Біз» є ОСОБА_4 (Т.2 а.с. 14-16), який відповідно до договору наданого позивачем № 07/2014 від 01 липня 2014р. про надання послуг з технічного огляду та ремонту автомобілів, ОСОБА_4 надає послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів (послуги), а замовник директор ТОВ «Компанія Кана» ОСОБА_1 оплачує отримані послуги (Т.1 а.с. 38,39).
Для всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин при розгляді справи, судом ухвалою суду від 06.05.2015 року викликано в якості свідка керівника ТОВ «Пром-Біз» ОСОБА_4 для надання пояснень щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Компанія Кана» за липень 2014 року (Т.2 а.с. 9).
10.06.2015 року в судовому засіданні було допитано свідка ТОВ «Пром-Біз» ОСОБА_4, який суду повідомив, що жодних господарських відносин з позивачем не здійснював, ніяких документів не укладав та не підписував, та взагалі про існування Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кана" дізнався під час отримання ухвали суду від 06.05.2015р. про допит його в якості свідка при розгляді адміністративної справи № 804/3175/15.
В судовому засіданні з позивачем, представником позивача, представником відповідача та свідком ОСОБА_4 досліджено Т. 1 а.с. 38, 39, договір № 07/2014 про надання послуг з технічного огляду та ремонту автомобілів від 01 липня 2014р.
Як пояснив свідок ОСОБА_4, він ніколи відповідний договір не укладав з керівником ТОВ «Компанія Кана» ОСОБА_1, на відповідному договорі явно підпис не його, що підтверджується наданим та оглянутим в судовому засіданні паспортом громадянина України ОСОБА_4 та печатки у нього, взагалі, ніколи не було і не має зараз.
Крім того, при дослідженні інших наданих разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 документів, а саме: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (Т. 1 а.с. 40-52), як пояснив свідок стоїть не його підпис та печатка, даних документів він, також, ніколи не складав та не підписував і бачить їх в перше. Тіж самі підробки його підпису, як пояснив свідок, містяться в документах: податкові накладні (Т. 1 а.с. 53-65), рахунки (Т. 1 а.с. 66-78), тощо.
Щодо банківських виписок із рахунків ПриватБанка (Т. 1 а.с. 79-88), свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з моменту призначення і до теперішнього часу, він як директор ТОВ «Пром-Біз» не відкривав жодних рахунків, та будь-яких сум не перераховував ні ТОВ «Компанія Кана» і до інших товариств.
Крім того, судом окремо звернуто увагу на те, що на адресу суду надійшло письмове пояснення з копією наказу від 05 травня 2015р. про відпустку від керівника ТОВ «Пром-Біз» ОСОБА_4, який є свідком по справі (Т. 2 а.с. 18-21). З яких вбачається, що свідок підтверджує господарські відносини з позивачем.
Як встановлено судом, в судовому засіданні, шляхом допиту свідка - керівника ТОВ «Пром-Біз» ОСОБА_4 він не складав цих письмових пояснень та в цей період в відпустці не перебував, та до суду відповідних пояснень не направляв і бачить їх в перше.
Після надання пояснень свідком та відповіді на питання головуючого по справі, на запитання суду, чи є питання до свідка ОСОБА_4 та пояснення щодо виявлених розбіжностей, позивач та представник позивача відмовились надати пояснення.
Отже, суд приходить до висновку з урахуванням пояснень свідка, що відповідні письмові пояснення, які надійшли до суду, протирічять дійсним обставинам справи та поясненням свідка ОСОБА_4 наданих суду. У зв'язку з чим, згідно ч. 3 ст. 70 КАС України, судом відповідні письмові пояснення до уваги, як доказ не приймаються.
В судовому засіданні 10.06.2015р. свідок ОСОБА_4 надав пояснення, що саме ці письмові пояснення складені ним та надані разом з додатками до суду, також, просив суд врахувати саме ці письмові пояснення і його свідчення під час розгляду справи в судовому засіданні.
Судом не береться відповідний доказ до уваги, у зв'язку з тим, що по-перше: рішення не набрало законної сили, а по-друге: стосується предмету спору по коригуванню показників, а не підтверджує факту здійснення господарських операцій між ТОВ «Пром-Біз» та ТОВ «Компанія Кана», тобто, не стосується даного предмету спору в розумінні ст.ст. 11, 69, 70, 86 КАС України (Т. 1 а.с. 89-92).
Таким чином, суд вважає, що з огляду на вищевикладене, відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право позивача на податковий кредит.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких, спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.
Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд, згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Також, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Додатково суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не оскаржуються дії Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо призначення та проведення перевірки на підставі якої, було винесено спірне рішення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що податковий орган діяв на підставі та в межах своєї компетенції, а тому, винесене податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.02.2015 року, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною із ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
У звязку з чим, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кана" на користь державного бюджету України решту судового збору в сумі 1644,30 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
В даному випадку, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість висновку відповідача, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення і докази, надані позивачем та представником позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кана" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кана" на користь державного бюджету України решту судового збору в сумі 1644,30 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 10.06.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6