Справа № 539/307/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2015 р. м. Київ К/800/16292/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
Пасічник С.С.,
Кочана В.М.,
Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про відмову у перерахунку та виплаті пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про визнання дій відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати йому пенсії відповідно до довідки №14 від 12.12.2014р. протиправними та зобов`язання УПФУ у м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області перерахувати і сплачувати йому пенсію відповідно до вищевказаної довідки, починаючи з 12.12.2014р. з урахуванням сплаченого.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року позов задоволено: визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі щодо перерахунку та виплати позивачу пенсії відповідно до довідки №14 від 12.12.2014р. протиправною та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області перерахувати і сплачувати йому пенсію відповідно до довідки №14 від 12.12.2014р., починаючи з 12.12.2014р. з урахуванням сплаченого.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення вказаним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 29.07.1982р. позивач працював на УВКСБ «Полтаваоблагропостач», звідки 01.06.1986р. був призваний на військові збори та направлений на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де перебував з 01.06.1986р. по 07.08.1986р.

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України по архівних документах військової частини №61606 ОСОБА_1 перебував у складі Військової частини НОМЕР_1 , виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у різних населених пунктах: с.Оране, м.Чорнобиль, на рубежі "Балхаш-1", с.Каменка, с.Корогод, с.Копачи, 4 енергоблок ЧАЕС, м.Прип`ять, а також по прокладці траси для "Касаусанди" у 30 км зоні ЧАЕС.

Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 08.08.1986р. позивач повернувся до попереднього місця роботи, де йому була нарахована та виплачена заробітна плата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На даному підприємстві він працював до звільнення на пенсію.

Внаслідок отримання захворювання під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивачу було присвоєно 2 групу інвалідності та надано статус постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

Також, на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.07.2010р. ОСОБА_1 з 19.04.2010р. було здійснено перерахунок та виплату пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згодом, позивачу стало відомо, що заробітна плата за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС була йому нарахована та виплачена без врахування діючих на той час документів, що носили гриф «таємно» та «для службового користування», в зв`язку з чим він звернувся до УВКСБ «Полтаваоблагропостач», звідки 01.06.1986р. призивався на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з приводу отримання довідки про заробітну плату за час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для подачі її до УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі й така довідка за №14 від 12.12.2014р. з перерахованою заробітною платою була ним отримана та подана до органу Пенсійного фонду.

Проте, позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії на підставі вищевказаної довідки, що й стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходячи з приписів ч.2 ст.71 КАС України, дійшов висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами того факту, що довідка УВКСБ «Полтаваоблагропостач» №14 від 12.12.2014р. містить неправдиві або недостовірні дані.

Суд же апеляційної інстанції виходив з того, що, відмовляючи позивачу в здійсненні перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, здійснивши касаційний перегляд справи, вказує на таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законами України від 28.02.1991р. №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закони №796-ХІІ, №1058-ІV, постанова КМУ №1210).

Відповідно до положень зазначених нормативних актів, зокрема частини 3 статті 55 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону України від 17.11.2005р. №3108-ІV), частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Таким чином за змістом наведених норм за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення (перерахунок) чи про відмову у призначенні (перерахунку) раніше призначеної пенсії.

Проте, суди, розглядаючи справу, ґрунтували свої висновки на відмові органу Пенсійного фонду України у здійсненні перерахунку пенсії позивача лише виходячи зі змісту листа Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області №923/02-06 від 30.01.2015р., проте останній носить суто інформативний характер та лише повідомляє позивача про те, що рішенням Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області №38 від 29.01.2015р. йому було відмовлено в проведенні перерахунку згідно з поданою заявою, водночас таке рішення в матеріалах справи відсутнє, при цьому, з останніх не вбачається, що воно витребовувалось судом, що, як наслідок, свідчить про недослідження та невстановлення дійсних мотивів та підстав відмови в перерахунку пенсії позивача.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті.

Касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.