Справа № 805/1194/15-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. Справа № 805/1194/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

14 год. 50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ»

до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування податкової вимоги від 4 березня 2015 року № 134-25 та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» заявлено позов до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги від 4 березня 2015 року № 134-25 про сплату податкового боргу в розмірі 33025192 грн. 94 коп., зобов'язання врахувати у картках обліку з податку на прибуток наявну оплату податку в розмірі 11250000 грн. (платіжне доручення від 25 грудня 2014 року № 12 на суму 11000000 грн., платіжне доручення від 25 лютого 2015 року № 3 на суму 250000 грн.), зобов'язання виключити у картках обліку нараховану пеню в розмірі 1280815 грн. 02 коп. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 5 червня 2015 року).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається те, що своєчасно сплачував грошове зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток, однак платіжні доручення не були виконані банком у зв'язку із прийняттям правлінням Національного Банку України постанови про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, з цієї ж причини банком не було виконано доручення на продаж валютних коштів. Оскільки грошові зобов'язання не були зараховані до бюджету з вини банку, позивач вважає, що виконав свій обов'язок зі сплати податку. Також позивач зазначає, що фактично має надмірну сплату податку, що підтверджується актами відповідача. в яких визначене позитивне сальдо розрахунків станом на 31 березня 2015 року, а отже з урахуванням навіть розміру авансового внеску за березень 2015 року у позивача має бути позитивне сальдо розрахунків станом і на 1 березня 2015 року. Враховуючи своєчасну сплату грошового зобов'язання, позивач також вважає неправомірним нарахування пені. У заяві від 17 червня 2015 року позивач просив суд розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечує, вважає, що податкова вимога відповідає вимогам чинного законодавства, посилається на наявність в обліковій картці позивача податкового боргу. Також посилається на те, що 11 березня 2015 року позивач подав податкову декларацію, якою зменшив зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток, чим позивач підтвердив факт того, що йому було відомо про податковий борг. Відповідач зазначає, що сплатою грошового зобов'язання є саме фактична сплата коштів до бюджету. Відповідач у заяві від 17 червня 2015 року просив розглянути справу без участі представника.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

4 березня 2015 року відповідачем прийнята податкова вимога № 134-25, відповідно до якої станом на 3 березня 2015 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 33025192 грн. 94 коп. (основний платіж).

25 лютого 2014 року позивачем подана податкова декларація з податку на прибуток за 2013 рік, відповідно до якої загальна сума нарахованого до сплати податку на прибуток складає 132151221 грн., авансовий внесок (1/12 нарахованої до сплати загальної суми податку на прибуток за звітний (податковий) рік), що підлягатиме сплаті щомісяця у березні-грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року складає 11012602 грн.

Станом на 1 січня 2014 року згідно з обліковою карткою у позивача була наявною переплата в сумі 205744 грн. 77 коп. з авансових внесків з податку на прибуток за кодом платежу 11024000, та переплата в сумі 17128329 грн. з податку на прибуток за кодом платежу 11021000. Позивачем сплачувалися грошові зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток платіжними дорученнями від 10 січня 2014 року № 10 в сумі 3000000 грн., від 17 січня 2014 року № 64 в сумі 3000000 грн., від 28 січня 2014 року № 143 в сумі 2531162 грн., від 14 лютого 2014 року № 301 в сумі 6000000 грн., від 21 лютого 2014 року № 335 в сумі 2531162 грн. 25 лютого 2014 року позивачем поданий лист № 102/03 до відповідача щодо переброски суми 214900 грн. Надалі сплата відбувалася на підставі платіжних доручень від 28 лютого 2014 року № 453 в сумі 20000000 грн., від 5 березня 2014 року № 467 в сумі 2025204 грн., від 20 березня 2014 року № 6 в сумі 11059070 грн. 96 коп., від 29 квітня 2014 року № 591 в сумі 2000000 грн., від 29 квітня 2014 року № 592 в сумі 8000000 грн., від 30 квітня 2014 року № 593 в сумі 2000000 грн., від 30 квітня 2014 року № 81 в сумі 3000000 грн., від 30 травня 2015 року № 87 в сумі 11000000 грн., від 20 червня 2014 року № 90 в сумі 4000000 грн., від 20 червня 2014 року № 4 в сумі 1000000 грн., від 27 червня 2014 року № 5 в сумі 6012602 грн., від 29 липня 2014 року № 740 в сумі 11012602 грн., від 26 серпня 2014 року № 770 в сумі 6412602 грн., від 26 серпня 2014 року № 11 в сумі 4600000 грн., від 30 вересня 2014 року № 13 в сумі 5500000 грн., від 28 листопада 2014 року № 21 в сумі 1246337 грн. 04 коп., від 28 листопада 2014 року № 22 в сумі 245000 грн., від 9 грудня 2014 року № 29 в сумі 9200 грн., від 26 грудня 2014 року № 6 в сумі 12602 грн., від 25 грудня 2014 року № 12 в сумі 11000000 грн. (не виконане банком), від 28 січня 2015 року № 2 в сумі 250000 грн. (не виконане банком), від 25 лютого 2015 року № 3 (повторно) в сумі 250000 грн. (не виконане банком). Також позивачем 27 січня 2015 року та 24 лютого 2015 року були подані доручення банку № 146 та № 147 на продаж валюти в сумі 700000 доларів, які не були виконані банком. Всього було сплачено авансових внесків позивачем протягом січня-грудня 2014 року та січня-лютого 2015 року 116188344 грн., з яких платіжні доручення на суму 11250000 грн. не були виконані банками у зв'язку із визнанням їх неплатоспроможними. Згідно з довідкою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» залишки грошових коштів позивача станом на 22 грудня 2014 року, 27 січня 2015 року та 24 лютого 2015 року складали 252309 грн. 76 коп.

Листами від 3 лютого 2015 року та від 27 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» повідомив позивача, що постановою Правління Національного Банку України від 27 листопада 2014 року № 743 банк віднесений до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження з 28 листопада 2014 року тимчасової адміністрації.

Листом від 29 грудня 2014 року позивач повідомив Орджонікідзевське відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (отриманий лист згідно з вхідним штампом 6 січня 2015 року) про невиконання Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» платіжного доручення про сплату податку від 25 грудня 2014 року та просив взяти його виконання на контроль. Згідно з повідомленням Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» платіжне доручення від 25 грудня 2014 року № 12 взяте банком для обліковування за позабалансовим рахунком, що підтверджує наявність коштів на рахунку позивача для виконання платіжного доручення.

Листом від 9 лютого 2015 року позивач повідомив Орджонікідзевське відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про невиконання Публічним акціонерним товариством «ВБР» платіжних доручень щодо сплати податку та заяв про продаж валюти та просив взяти на контроль виконання доручень та заяв. Даний лист був отриманий податковим органом 20 лютого 2015 року згідно з вхідним штампом. Також позивачем 17 березня 2015 року був надісланий лист від 5 березня 2015 року до Орджонікідзевського відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з аналогічним змістом тільки стосовно платіжних доручень та заяв на продаж валюти лютого 2015 року.

Суд зазначає, що згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 7 листопада 2014 року № 256 «Про переміщення та закінчення простою» виконання функціональних обов'язків Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька покладено на Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно з положеннями підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Правовий аналіз наведених нормативних приписів дозволяє погодитись із висновком податкового органу, що законодавець не звільняє платника податків від обов'язку сплатити суму основного зобов'язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування такого зобов'язання або боргу до бюджетів або державних цільових фондів, зокрема фінансової, як то - нарахування пені.

Отже, не зважаючи на звільнення від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів, приписи підпункту 129.3.1 пункту 129.3 та пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України при їх логічному тлумаченні покладають на платника податків обов'язок погасити суму основного зобов'язання шляхом її зарахування на відповідні рахунки органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом із тим, положення пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначають податковим обов'язком обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (стаття 59 ПК України).

Пеня, згідно з підпунктом 14.1.162 цієї ж статті, це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Зі змісту наведених понять вбачається, що законодавець пов'язує обов'язок платника податків по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання з моментом сплати такого зобов'язання. У той же час, Кодекс не наводить визначення поняття «сплата», утім відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів. Положеннями пункту 22.4 статті 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Проведення самого переказу грошей є обов'язковою функцією, яку виконує платіжна система (пункт 1.29 статті 1 даного Закону).

Системний аналіз викладеного, свідчить про те, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання, а отже його сплата, пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Таким чином, наведений підхід допускає відмінне трактування моменту виконання платником податків свого податкового обов'язку ніж той, що пропонують приписи підпункту 129.3.1 пункту 129.3 та пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України. Відтак, слід вказати на підпункт 4.1.4 пункту 4 статті 4 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкове законодавство ґрунтується на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Стосовно зобов'язання відповідача врахувати у картках обліку з податку на прибуток наявну оплату податку в розмірі 11250000 грн. (платіжне доручення від 25 грудня 2014 року № 12 на суму 11000000 грн., платіжне доручення від 25 лютого 2015 року № 3 на суму 250000 грн.), суд зазначає, що норми чинного законодавства, які регулюють спірні питання, не ставлять момент виконання платником податків грошових зобов'язань шляхом подання в банк платіжного доручення на перерахування податків в залежність від статусу обслуговуючого банку, в даному випадку запровадженням тимчасової адміністрації. Крім цього, відповідно до пункту 129.7 статті 129 Податкового Кодексу України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право виставляти податкову вимогу виникає у контролюючого органу лише за наявності у платника податків непогашеної у встановлені строки суми узгодженого грошового зобов'язання. Проте, в даному випадку вини платника в порушенні строків немає, оскільки кошти не зараховані до державного бюджету з вини банківської установи, в якій обслуговувався платник.

2 березня 2015 року позивачем подана податкова декларація з податку на прибуток за 2014 рік, рядком 14 якої позивач зменшив податок на прибуток за звітний період на 57710709 грн. Подання цієї декларації позивачем саме 2 березня 2015 року підтверджується квитанцією № 2, відповідно до якої декларація прийнята 2 березня 2015 року о 12 год. 53 хв. 23 сек., реєстраційний номер . В обліковій картці позивача за платежем: авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств, код 11024000, зазначено, що позивачем подана декларація 11 березня 2015 року. Яким чином показники декларації позивача, поданої 2 березня 2015 року, обліковані в картці позивача тільки 11 березня 2015 року, відповідачем пояснень суду не надано. У зв'язку із зменшенням позивачем грошових зобов'язань відповідачем нарахована позивача пеня на таке зменшення в сумі 1280815 грн. 02 коп. Суд зазначає, що таке нарахування є неправомірним, оскільки фактичного погашення зобов'язання не відбувалося. Як вже зазначав суд, згідно з положеннями підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань. Зменшення грошового зобов'язання платником податків шляхом подання податкової декларації не є тотожним зарахуванню коштів або будь-яким випадком погашення грошового зобов'язання.

Згідно з актами відповідача від 17 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем була здійснена звірка розрахунків за період з 1 січня по 31 березня 2015 року. Станом на 31 березня 2015 року від'ємне сальдо розрахунків 0.0 грн., позитивне сальдо розрахунків за даними відповідача 17614898 грн., код платежу 11024000 авансові внески з податку на прибуток. Згідно з деклараціє позивача з податку на прибуток за 2014 рік сума авансового внеску за березень 2015 року складає 5789803 грн., а отже станом на 3 березня 2015 року з урахуванням суми переплати та авансового внеску у позивача не могло бути податкового боргу. Судом досліджена облікова картка позивача та встановлено, що така дата обліку як 3 або 4 березня 2015 року у картці позивача відсутня, показники декларації позивача, яка подана 2 березня 2015 року, безпідставно враховані відповідачем у картці тільки 11 березня 2015 року, що спричинило штучне виникнення податкового боргу у позивача, та як наслідок неправомірне нарахування пені.

Правова позиція суду у даній постанові узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 29 вересня 2014 року справа № К/800/17917/14, в ухвалі від 15 грудня 2014 року справа № К/800/45490/14, в ухвалі від 31 жовтня 2013 року справа № К/800/21780/13, в ухвалі від 12 березня 2015 року справа № К/800/65943/13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, а судові витрати підлягають присудженню з Державного бюджету України відповідно до статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги від 4 березня 2015 року № 134-25 про сплату податкового боргу в розмірі 33025192 грн. 94 коп., зобов'язання врахувати у картках обліку з податку на прибуток наявну оплату податку в розмірі 11250000 грн. (платіжне доручення від 25 грудня 2014 року № 12 на суму 11000000 грн., платіжне доручення від 25 лютого 2015 року № 3 на суму 250000 грн.), зобов'язання виключити у картках обліку нараховану пеню в розмірі 1280815 грн. 02 коп., задовольнити повністю.

Скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 4 березня 2015 року № 134-25, якою визначена Товариству з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» сума податкового боргу у розмірі 33025192 грн. 94 коп.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області врахувати у картках обліку з податку на прибуток (код платежу 11024000) Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» наявну оплату податку в розмірі 11250000 грн. (платіжне доручення від 25 грудня 2014 року № 12 на суму 11000000 грн., платіжне доручення від 25 лютого 2015 року № 3 на суму 250000 грн.).

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області виключити у картках обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» нараховану пеню в розмірі 1280815 грн. 02 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКО-ТРЕЙДІНГ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 4872 грн.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 17 червня 2015 року.

Відповідно до статті 163 КАС України зобов'язати відповідача подати суду звіт про виконання постанови протягом 15 днів з дня набрання постановою законної сили.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.