Справа № 813/502/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 р. Справа № 876/4511/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

03.02.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 29.12.2014 року за № 2052/К "Про звільнення ОСОБА_1."; поновлення на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції; стягнення середньомісячного заробітку за час з 30.12.2014 року по день поновлення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Реєстраційною службою Головного управління юстиції у Львівській області всупереч вимог ст.148 КЗпП було порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також, позивач вважає, що при обранні щодо нього дисциплінарного стягнення не було враховано вимоги ст.149 КЗпП, зокрема ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяння ним шкоди. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що на виконання ухвали про забезпечення позову, як і вимагалось у ній, реєстраційною службою не було вчинено жодних дій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області від 29.12.2014 року за №2052/К.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції з 30.12.2014 року.

Стягнуто з Головного управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Шашкевича, 1, на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою м.Львів, вул.Коновальця, 69/3 5617 грн. 95 коп. (п'ять тисяч шістсот сімнадцять гривень дев'яносто п'ять копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків і зборів.

Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1884 грн. 03 коп. (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири гривні три копійки), за виключенням податків і зборів, та поновлення на посаді ОСОБА_1 звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Львівській області зазначає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність в діях позивача ознак систематичного невиконання без поважних причин посадових обов'язків та, як наслідок не правильно застосував норму п.3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, суд першої інстанції не надав жодної оцінки порушенням Закону України "Про державну службу", за які звільнено позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що до винесення наказу про звільнення позивач притягався до дисциплінарної відповідальності на неналежне виконання ним службових обов'язків, а саме наказом від 14.10.2014 року ОСОБА_1, начальнику відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було оголошено догану. Після цього було внесено ряд подань від 14.11.2014 року, 09.12.2014 року та 29.12.2014 року, якими у зв'язку із виявленням в діях позивача окремих дисциплінарних проступків було встановлено факт неналежного виконання ним службових обов'язків та пропонувалось притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, на думку апелянта, слід вважати доведеним факт систематичного невиконання позивачем своїх посадових обов'язків, зокрема службових обов'язків начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, що в свою чергу стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Апелянт також зазначає, що оскільки з часу застосування попереднього дисциплінарного стягнення (14.10.2014 року) та до винесення наказу про звільнення (29.12.2014 року) в діях начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 було виявлено неодноразове повторне невиконання без поважних причин службових обов'язків, що підтверджується, зокрема поданнями про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 14.11.2014 року, 09.12.2014 року та 29.12.2014 року, якими пропонувалось притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, слід вважати доведеним факт систематичного невиконання позивачем своїх посадових обов'язків, зокрема службових обов'язків начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, що в свою чергу стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

У судовому засіданні 04.06.2015 року представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області заявила клопотання в порядку ст.55 КАС України та просила суд апеляційної інстанції замінити відповідача у справі - Головне управління юстиції у Львівській області на Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.

Так, відповідно до ст.55 КАС України - у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне замінити сторону відповідача Головне управління юстиції у Львівській області її правонаступником - Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області від 29.12.2014 року за №2052/К звільнено ОСОБА_1, начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції із займаної посади 29.12.2014 року за порушення статті 10 Закону України "Про державну службу", а також систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Зі змісту даного наказу слідує, що підставою для звільнення позивача були : подання начальника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за №04-12/2026 від 14.11.2014 року - Салюка І.З.; подання начальника відділу державної реєстрації прав реєстраційної служби Головного управління юстиції - Юськіва С.-Д.Б. від 29.12.2014 року та довідка по результатах перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2.

Із дослідженого у судовому засіданні поданні начальника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за №04-12/2026 від 14.11.2014 року вбачається, що на адресу відділу 03.02.2014 року надійшла на виконання ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 31.01.2014 року у справі за №462/487/14-ц, яка була передана до виконання лише 07.02.2014 року, чим було порушень п.187 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за №1242 щодо здійснення контролю за виконанням документів.

На підставі довідки про результати перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2 начальником відділу державної реєстрації прав реєстраційної служби Головного управління юстиції 29.12.2014 року прийнято подання, в якому зазначено про порушення позивачем пунктів 4, 235, 252, 293 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному Наказу від 29.12.2014 року за № 2052/К "Про звільнення ОСОБА_1.", колегія суддів вважає такий наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" вбачається, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі права.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, згідно з яким (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного Наказу), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Судом зі змісту спірного Наказу встановлено, що волевиявлення керівника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області ґрунтувалось на поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року та поданні від 29.12.2014 року, при цьому жодних посилань у згаданому наказі, у поданнях і довідці від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2, які б вказували на застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, не має.

Тому, в даному випадку необхідно враховувати п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, відповідно до якого, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Враховуючи те, що у спірному Наказі та поданнях, які стали підставою для його прийняття така обставина як застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у жовтні 2014 року не зазначена, однак, є кваліфікуючою для звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд не може вважати цю обставину такою, з якою власник пов'язував звільнення. Слід зазначити, що суд суд не вправі надавати оцінку тим обставинами, які не були покладені в основу спірного наказу відповідача про звільнення.

Так, відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Беручи до уваги вищенаведену правову норму, колегією суддів встановлено, що у поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року йдеться про порушення, яке відбулось у лютому 2014 року, тобто за десять місяців до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Крім того, порушення, які зазначені у поданні від 29.12.2014 року, були виявлені за результатами перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби про що складено довідку від 23.10.2014 року - більше як за два місяці до звільнення.

При цьому, суд бере до уваги період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 з третього по двадцять дев'яте листопада 2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листком непрацездатності Серії АГЛ №372725, та з першого по двадцяте грудня 2014 року (підтверджується листком непрацездатності Серії АГЛ №942775).

Як наслідок, судом першої інстанції вірно враховано, що за проступок, зазначений у поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року, до позивача було застосовано стягнення за межами шестимісячного строку з дня його вчинення (ч.2 ст.148 КЗпП України). В свою чергу, за проступок вказаний у поданні від 29.12.2014 року, який був виявлений 23.10.2014 року, та за виключенням періоду тимчасової непрацездатності позивача з 03.11.-29.11.2014 року та з 01.12.-20.12.2014 року, місячний строк порушено не було (ч.1 ст.148 КЗпП України).

Також судом першої інстанції було вірно взято до уваги ту обставину, що наказ від 17.10.2014 року за №67 "Про проведення цільової перевірки", на підставі якого було проведено перевірку 23.10.2014 року, результати якої лягли в основу подання від 29.12.2014 року та стали підставою для звільнення, був виданий на виконання Рішення засідання колегії Головного управління юстиції у Львівській області №4 від 24.07.2014 року "Про підсумки роботи Головного, районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції Львівської області за І-ше півріччя 2014 рік".

При цьому, у самому рішенні № 4 не йдеться про проведення будь-якої перевірки та відсутні посилання на обставини, які б вказували про необхідність проведення такої Львівським міським управлінням юстиції, а тому перевірка стану роботи з документами у відділі реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, за наслідками якої складено довідку від 23.10.2014 року не може вважатись законною, оскільки призначена безпідставно. Як наслідок, не може бути допустимим доказом в підтвердження вчинення проступків інформація зафіксована у довідці від 23.10.2014 року, в силу положень ст.70 КАС України.

Надаючи юридичну оцінку спірному Наказу від 29.12.2014 року за № 2052/К "Про звільнення ОСОБА_1." колегія суддів також бере до уваги ч.3 ст.149 КЗпП, згідно якої, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Так, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем при прийнятті спірного Наказу від 29.12.2014 року не було належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача. При цьому, у поданнях, які стали підставою для прийняття спірного Наказу про звільнення ОСОБА_1 запропоновано застосувати до позивача заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а не звільнення.

Тому, в даному випадку, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості рішення роботодавця про обрання найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поряд з іншими, які передбачені Кодексом законів про працю України та ч.2 ст.14 Закону України "Про державну службу".

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні дати поновлення, судом першої інстанції було враховано положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, у зв'язку з чим ОСОБА_1 належить поновити на посаді з 30.12.2014 року, оскільки день звільнення вважається днем перебування на службі.

Тому, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є підставні та обґрунтовані, то у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України, необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. "з" п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно довідки відповідача від 10.03.2015 року за №185 становить 83 грн. 85 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути грошове забезпечення за вимушений прогул, судом першої інстанції вірно враховано період з 30.12.2014 року по 06.04.2015 року та лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13. Така кількість днів становить 67.

З врахуванням викладеного, сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 5617 грн. 95 коп., за виключенням податків та обов'язкових платежів, а середньомісячна заробітна плата, згідно довідки за №156 від 02.03.2015 року, становить 1884 грн. 03 коп., теж за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 р. по справі № 813/502/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 18.06.2015 року.