Справа № 813/8379/14
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. Справа № 876/2575/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог Ойл" до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

10.12.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог Ойл" (далі - ТзОВ "Сварог Ойл") звернулось до суду із адміністративним позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Сихівському районі ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.10.2014 року № та № .

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що висновки акту перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення, не відображають фактичних обставин справи та фінансово-господарської діяльності позивача з контрагентами ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум".

На думку позивача, акт перевірки є незаконним з огляду на те, що є невідомою обставина, яка стала підставою для проведення перевірки позивача, адже згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, документальна перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених у Податковому кодексі України (далі - ПК України).

ТзОВ "Сварог Ойл" звертає увагу суду на те, що якщо брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме п. 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії", то "суд вважає, що компанія - заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею". У справі "Інтерсплав проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію, що "якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб, за відсутності зловживання з їх сторони".

Зважаючи на те, що висновки відповідача стосуються виключно контрагентів позивача, а господарські операції ТзОВ "Сварог Ойл" відповідають вимогам чинного законодавства, є реальними та належно відображеними у бухгалтерському обліку і фінансовій звітності, підтверджуються усіма первинними та бухгалтерськими та іншими документами, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 01.10.2014 року № та № , прийняті Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що реальність операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги податковий орган зокрема зазначає, що встановлені за результатами перевірки обставини ставлять під сумнів реальність вчинення операцій з придбання позивачем нафтопродуктів ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум", що, в свою чергу, не дає позивачу права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних від наведених контрагентів, які мають юридичну дефектність.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що відповідними актами перевірок контрагентів встановлено, що у таких відсутні основні фонди та трудові ресурси. Враховуючи вищезазначене, відповідач просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ "Сварог Ойл", , зареєстроване виконавчим комітетом Львівської міської ради 20.05.2010 року за № 0023744, та знаходиться за адресою: 79049, м. Львів, пр-кт. Червоної калини, 62 А.

ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області провела позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Сварог Ойл" () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків із ТзОВ "Барилит плюс" () та "Київ Ліквід Петролеум" () за травень 2014 року, ТзОВ "Талис плюс" () та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" () за червень 2014 року, за результатами якої було складено акт № 1035/13-50-22-11-06/37123341 від 17.09.2014 року.

Як слідує зі змісту акта № 1035/13-50-22-11-06/37123341 від 17.09.2014 року, в його основу покладено акти ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 24.07.2014 року № 2022/04-66-22-03/38361609 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Барилит плюс" під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року", акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-03/38361596 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Талис плюс" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року" та акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.06.2014 року № 1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин платника податків за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року".

В даних актах не встановлено місцезнаходження контрагентів позивача, а саме немає відомостей про місцезнаходження підприємств, наявність трудових ресурсів, складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, транспортних засобів), які економічно необхідні для здійснення діяльності даного виду, що свідчить про відсутність умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності.

В зв'язку з вищенаведеним, ДПІ в Сихівському районі встановлено такі порушення:

- п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2381183,00 грн., та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року в сумі 117623 грн.;

- пп. 49.18.1 п. 48.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 ПК України в зв'язку з несвоєчасним поданням податкової звітності з податку на додану вартість.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі акта, ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 01.10.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 3571774,50 грн. (в т.ч. 2381183,00 грн. за основним платежем та штрафна (фінансова) санкція в сумі 1190591,50 грн.) та № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2014 року у розмірі 117623,00 грн.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки від 17.09.2014 року № 1035/13-50-22-11-06/37123341, подав заперечення на адресу Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області та Державної фіскальної служби України.

Однак, Головне управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області надало відповідь від 24.10.2014 року за № 25166/10/13-01-10-08-05/1590, в якій зазначається, що аргументи викладені в скарзі є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування податкового повідомлення - рішення. Аналогічні висновки зазначені у відповіді Державної фіскальної служби України від 24.11.2014 року № 7326/6/99-99-10-01-25, а саме вказано, що за результатами розгляду заперечень на висновки акту, Державна фіскальна служба України дійшла висновку залишити без змін податкові повідомлення - рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 01.10.2014 року № та № , а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТзОВ "Сварог Ойл" оскаржило їх до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V ПК України.

Так, в силу п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Слід зазначити, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

В контексті вищевикладених норм податкового законодавства України, судом апеляційної інстанції встановлено а матеріалами справи підтверджено наступні обставини.

Щодо взаємовідносин ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентом ТзОВ "Барилит плюс" у травні 2014 року.

Так, ТзОВ "Сварог Ойл" у травні 2014 року перебувало у господарських відносинах з ТзОВ "Барилит плюс", що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки нафтопродуктів.

За умовами даних договорів ТзОВ "Барилит плюс" (постачальник) зобов'язувався передати у власність ТзОВ "Сварог Ойл" (покупець), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти, визначені в додаткових угодах, що є невід'ємними додатками до договорів.

Фактичне отримання товару ТзОВ "Сварог Ойл" від ТзОВ "Барилит плюс" в травні 2014 року підтверджується актами приймання - передачі нафтопродуктів до договорів, що містяться в матеріалах справи.

В травні 2014 року по факту виконаної поставки ТзОВ "Сварог Ойл" отримало від ТзОВ "Барилит плюс" і включило до податкового кредиту податкові накладні №№ 101, 102, 103, 273, 296, 323 від 31.05.2014 року.

Згідно умов поставки, що є предметом договорів, товар поставлявся покупцю партіями протягом поточного місяця на умовах: EXV - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належить ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно - правових договорів (ІНКОТЕРМС - 2010).

В свою чергу, позивачем було підписано договір зберігання нафтопродуктів з ПАТ "Дніпронафтопродукт", згідно якого зберігач (ПАТ "Дніпронафтопродукт") зобов'язувався приймати і зберігати нафтопродукти та інші товарно - матеріальні цінності і передати їх позивачу на першу його вимогу.

Згідно листа ПАТ «Дніпронафтопродукт» № 10/1301/10/ю від 13.01.2014 року місцем зберігання нафтопродуктів є м. Клевань, вул. Мелещука, 8 та м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82.

Перевезення нафтопродуктів з місця зберігання до місця реалізації, а саме до АЗС на території м. Львова та Львівської області, відбувалося вантажоперевізником - ТзОВ "Форлана", з яким ТзОВ "Сварог Ойл" уклало договір перевезення вантажів автомобільним транспортом і надання транспортно - експедиційних послуг № 01/03/14/1 від 01.03.2014 року підтверджується належним чином оформленими товарно - транспортними накладними, долученими до матеріалів справи та копіями чеків про надходження пального в резервуари.

Як вбачається з матеріалів справи, вище описані обставини співпраці ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентом ТзОВ "Барилит плюс" в травні 2014 року, тобто фактичний рух товарів від постачальника до кінцевого споживача на мережі АЗС, що орендовані ТзОВ "Сварог Ойл", повністю відображені в акті перевірки.

Крім того, контролюючий орган перевірив і детально описав усі первинні документи, які підтверджують реальність операцій з поставки палива і, не вказав жодних зауважень до обсягу чи належності оформлення первинних документів.

Щодо оплати поставлених нафтопродуктів, то відповідно до додаткових угод до договорів поставки від 01.09.2014 року, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця до 30.05.2015 року, тобто строк оплати ще не настав.

Щодо взаємовідносин ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентом ТзОВ "Талис плюс" у червні 2014 року.

Так, ТзОВ "Сварог Ойл" у червні 2014 року перебувало у господарських відносинах з ТзОВ "Талис плюс", що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки нафтопродуктів. Згідно даних договорів ТзОВ "Талис плюс" (постачальник) зобов'язувався передати у власність ТзОВ "Сварог Ойл" (покупець), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти, визначені в додаткових угодах, що є невід'ємними додатками до договорів.

Фактичне отримання товару ТзОВ "Сварог Ойл" від ТзОВ "Талис плюс" в червні 2014 року підтверджується актами приймання - передачі нафтопродуктів до договорів, що містяться в матеріалах справи.

Згідно актів приймання - передачі позивачу були виписані податкові накладні № 50, 52, 53 від 30.06.2014 року. Вказані податкові накладні належним чином оформлені та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони були складені.

Згідно умов поставки, що зазначена у договорах, товар поставлявся покупцю партіями протягом поточного місяця на умовах: EXV - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належить ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно - правових договорів (ІНКОТЕРМС - 2010).

Між позивачем було підписано договір зберігання нафтопродуктів з ПАТ "Дніпронафтопродукт", згідно якого зберігач (ПАТ "Дніпронафтопродукт") зобов'язувався приймати і зберігати нафтопродукти та інші товарно - матеріальні цінності і передати їх позивачу на першу його вимогу.

Згідно листа ПАТ «Дніпронафтопродукт» № 10/1301/10/ю від 13.01.2014 року місцем зберігання нафтопродуктів є м. Клевань, вул. Мелещука, 8 та м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82.

Перевезення нафтопродуктів з місця зберігання до місця реалізації, а саме до АЗС на території м. Львова та Львівської області, відбувалося вантажоперевізником - ТзОВ "Форлана", з яким ТзОВ "Сварог Ойл" уклало договір перевезення вантажів автомобільним транспортом і надання транспортно - експедиційних послуг № 01/03/14/1 від 01.03.2014 року підтверджується належним чином оформленими товарно - транспортними накладними, долученими до матеріалів справи та копіями чеків про надходження пального в резервуари.

Як вбачається з матеріалів справи, вище описані обставини співпраці ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентом ТзОВ "Талис Плюс" в червні 2014 року, тобто фактичний рух товарів від постачальника до кінцевого споживача на мережі АЗС, що орендовані ТзОВ "Сварог Ойл", повністю відображені в акті перевірки. Крім того, контролюючий орган перевірив і детально описав усі первинні документи, які підтверджують реальність операцій з поставки палива і, не вказав жодних зауважень до обсягу чи належності оформлення первинних документів.

Щодо оплати поставлених нафтопродуктів, то відповідно до додаткових угод до договорів поставки від 01.10.2014 року, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця до 30.06.2015 року, тобто строк оплати ще не настав.

Щодо взаємовідносин ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентом ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" у травні, червні 2014 року.

Так, з наявного у матеріалах справи договору № 32/14-П від 27.03.2014 року, укладеного між позивачем та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" на постачання газу вуглеводневого скрапленого марки СПБТ (а.с. 80 - том. 1) вбачається, що ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" (постачальник) зобов'язувався передати у власність ТзОВ "Сварог Ойл" (покупець), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ, одиниця виміру - метрична тонна.

Фактичне отримання товару ТзОВ "Сварог Ойл" від ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" в травні, червні 2014 року підтверджується видатковими накладними та актами приймання - передачі нафтопродуктів.

По факту виконаних робіт згідно актів приймання - передачі нафтопродуктів позивачу були виписані податкові накладні № 14 від 01.05.2014 року, № 58 від 30.06.2014 року, № 193 від 08.05.2014 року, № 495 від 20.05.2014 року та № 670 від 28.05.2014 року. Вказані податкові накладні належним чином оформлені та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони були складені.

Згідно даних договорів та умов поставки, газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ поставлявся безпосередньо на АЗС, орендовані ТзОВ "Сварог Ойл" на території м. Львова та Львівської області.

Вказані обставини співпраці позивача з ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" в травні, червні 2014 року, тобто фактичний рух газу вуглеводневого скрапленого марки СПБТ від постачальника до кінцевого споживача на мережі АЗС ТзОВ "Сварог Ойл" повністю відображені в акті перевірки. Жодних зауважень до обсягу та оформлення первинних документів не зафіксовано.

Факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача - роздрібна торгівля пальним - підтверджується долученими до матеріалів справи договорами оренди цілісного майнового комплексу, укладеними між позивачем та ЗАТ "Фірма "Львів - Петроль" та ТзОВ "Нарнія - Трейд".

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що реальність здійснення господарських операцій ТзОВ "Сварог Ойл" з контрагентами : ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме договорами, актами приймання-передачі нафтопродуктів, податковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо.

Щодо оплати поставлених нафтопродуктів, то відповідно до додаткових угод до договорів поставки від 25.08.2014 року та від 31.12.2014 року, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця до 31.12.2015 року, тобто строк оплати ще не настав.

Колегія суддів вважає висновки податкового органу про безтоварність та нереальність укладених позивачем з ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" договорів необґрунтованими, які не знаходять свого підтвердження наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Слід зазначити, що під час проведення перевірки ТзОВ "Сварог Ойл" було надано всі документи, які підтверджують реальність спірних господарських операцій. Так, факт здійснення господарських операцій, а саме факт купівлі нафтопродуктів у ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" підтверджується долученими до матеріалів справи договорами поставки нафтопродуктів, додатковими угодами, актами прийому - передачі, виписаними податковими накладними тощо. Жодних зауважень у податкового органу до наданих до перевірки документів не було, в акті відсутні будь-які факти, які б свідчили про те, що господарські операції не відповідають дійсним намірам сторін і спрямовані на ухилення від сплати податків.

Щодо посилання апелянта про непідтвердженість здійснення операцій з поставки нафтопродуктів від ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Барилит плюс" в зв'язку з тим, що ланцюг постачальників ТзОВ "Барилит плюс" та ТзОВ "Талис плюс" не веде до виробника - ПАТ "Укрнафта", то в даному випадку дослідженню підлягають лише взаємовідносини позивача з його безпосереднім контрагентом, а тому, таке твердження не може бути підставою для визнання господарських операцій позивача безтоварними.

Також, судом першої інстанції при вирішенні даної адміністративної справи вірно взято до уваги лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, в якому зазначається, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Доводи, якими відповідач мотивує висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства (відсутність контрагентів за місцезнаходженням, відсутність у них необхідних ресурсів для ведення господарської діяльності несплати ними податків до бюджету) є свідченнями порушень, допущених цими контрагентами, тобто третіми особами, але не є доказом недобросовісності позивача, даної думки дотримується і Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі № К/800/15892/13 від 26.02.2014 року.

Крім того, в ухвалі Вищого адміністративний суд України від 18.09.2013 року № К/9991/55382/12, зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Дослідивши Акт перевірки № 1035/13-50-22-11-06/37123341 від 17.09.2014 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу актів інших податкових органів, зокрема : акта ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 24.07.2014 року № 2022/04-66-22-03/38361609 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Барилит плюс" під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року"; акта ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-03/38361596 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Талис плюс" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року" та акта ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.06.2014 року № 1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин платника податків за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року"

При цьому, колегією суддів встановлено, що вищевказаними актами не досліджувалася діяльність позивача та не було встановлено порушення законодавства саме позивачем, а встановлено виключно неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ "Барилит плюс", ТзОВ "Талис плюс" та ТзОВ "Київ Ліквід Петролеум". Окрім того, Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що такий Акт як доказ у справі, судом не може братися до уваги, так як він не спростовує реальність господарських операцій, оскільки ним зафіксовано неможливість проведення зустрічної перевірки, а проведений аналіз господарської діяльності ТзОВ "Сварог Ойл" та його контрагентів не узгоджується з повноваженнями податкового органу по факту неможливості проведення зустрічної перевірки. Висновки безтоварності можуть бути зроблені лише на підставі аналізу первинних документів, що не було дотримано.

Слід також зауважити, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акти про неможливість проведення зустрічної звірки не можуть розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки. Окрім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам, колегія суддів зауважує, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з ПДВ є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам чинного законодавства. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданої господарської операції і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента.

Слід зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом чи третіми особами вимог закону.

Така позиція узгоджується й з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як наслідок, надавши юридичну оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, заслухавши доводи сторін, що беруть участь у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що господарські операції ТзОВ «Сварог Ойл» із ТзОВ «Талис Плюс», ТзОВ «Барилит Плюс» та ТзОВ «Київ Ліквід Петролеум» :

- відповідають вимогам Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та іншим чинним нормативно- правовим актам;

- є реальними, спричинили реальні зміни в майновому стані ТзОВ «Сварог Ойл», предмети цих господарських операцій придбані позивачем з метою їх використання в господарській діяльності Товариства (паливно-мастильні матеріали були реалізовані на мережі АЗС, яка перебувала в оренді ТОВ «Сварог Ойл»), відповідають меті діяльності Товариства, задекларованій в Статуті (роздрібна торгівля нафтопродуктами є одним із видів діяльності ТОВ «Сварог Ойл»);

- належним чином відображені у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності підприємства, підтверджуються усіма необхідними первинними та додатковими бухгалтерськими документами.

Враховуючи наведене, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень від 01.10.2014 року № та № , що прийняті за результатами проведеної 17.09.2014 року позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ "Сварог Ойл", а тому такі підлягають до скасування.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу чи постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 р. по справі № 813/8379/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 16.06.2015 року.