Справа № 804/9809/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2014 р. Справа № 804/9809/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлайн» до Державної податкової інспекцій у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
Ухвалою Дніпропетровського адміністративного суду від 14.07.2014 відкрито провадження по справі № 804/9809/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 24.07.2014. Останнє судове засіданні відбулося 14.08.2014.
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Відповідач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлайн», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013. В ході перевірки контролюючим органом зроблено висновок про не підтвердження факту здійснення господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлайн» із ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ТОВ Компанія «Інсел» та ПП «КОЛОРИТ», ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ». Окрім того, відносно всіх перелічених контрагентів позивача податковим органом були складені акти про неможливість проведення зустрічної звірки/документальної перевірки. У відношенні контрагента позивача - ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС» порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 205 Кримінального Кодексу України.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю та надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні повністю, просив здійснювати розгляд справи без участі повноважного представника відповідача в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі наказів від 28.02.2014 № 299 та від 07.04.2014 № 499 Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлайн», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013. Результати перевірки оформлені актом від 29.04.2014 № 1013/04-62-22-1/31705352.
В означеному акті податковим органом проаналізована діяльність ТОВ «Карлайн» із наступними контрагентами: ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ТОВ Компанія «Інсел» та ПП «КОЛОРИТ», ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ» та імпортні операції з ТОВ «Інтерпласт» (Росія) за контрактом від 14.02.2012 № 001.
У перевіряємому періоді між ТОВ «Карлайн» (комісіонером) та ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ПП «КОЛОРИТ», ТОВ Компанія «Інсел» (комітентами) були укладені договори комісії на придбання товарів, однак контролюючий орган, аналізуючи зазначені господарські операції дійшов висновку, що вони лише фактично задекларовані ТОВ «Карлайн», проте такі операції не мали юридичного змісту; відсутній факт їх реального вчинення. Відтак, кошти, отримані за наслідками таких операцій, є безповоротною фінансовою допомогою. Разом з тим, документи бухгалтерського обліку свідчать про реалізацію таких товарів на адресу невстановлених суб'єктів господарювання, що призвело до заниження ТОВ «Карлайн» податку на прибуток.
Стосовно контрагента позивача - ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС» порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 205 Кримінального Кодексу України.
Позиція податкового органу полягає у тому, що позивач неправомірно відніс до валових витрат суми за договорами комісії з контрагентами: ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ПП «КОЛОРИТ», ТОВ Компанія «Інсел», більшість з яких припинили свою діяльність, яка до того ж мала ознаки фіктивності.
По взаємовідносинам із контрагентом ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ» перевіркою встановлено завищення задекларованих показників податкового кредиту у сумі 422,00 грн. за червень 2013 року, з огляду на те, що вказаним підприємством здійснювалася діяльність, спрямована на надання податкової вигоди третім особам.
В порушення ст. ст. 9, 10 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 та ст. 1 Указу Президента України № 319/94 від 18.06.1994 «Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами» ТОВ «Карлайн» при наявності простроченої дебіторської заборгованості по контракту від 14.12.2012 № 001, укладеному з ТОВ «Інтерпласт» (Росія) не надало до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська декларацію про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами станом на 01.01.2013; 01.04.2013; 01.07.2013; 01.10.2013; 01.01.2014, в результаті чого не було проведено декларування валютних цінностей в установі НБУ.
Згідно з висновками означеного акту встановлено, що документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «Карлайн» встановлено порушення:
1. пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), в результаті чого перевіреним підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 422,00 грн., у тому числі за червень 2013 року у сумі 422,00 грн.;
4. ст. 1 Указу Президента України № 319/94 від 18.06.1994 «Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами» (зі змінами та доповненнями) в частині не надання до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами та не проведення декларування в установі НБУ валютних цінностей станом на 01.01.2013; 01.04.2013; 01.07.2013; 01.10.2013; 01.01.2014, що передбачає накладення штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний період порушення, згідно законодавства.
На підставі вказаного акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області були винесені податкові повідомлення - рішення від 27.06.2014:
- № 000098221 (форми «Р»), за яким ТОВ «Карлайн» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму у розмірі 5169705, 00 грн., з яких за основним платежем на суму 3446470,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1723235,00 грн.;
Суд погоджується з висновками податкового органу, зробленими у акті від 29.04.2014 № 1013/04-62-22-1/31705352 щодо не спрямованості правочинів, укладених позивачем із ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ТОВ Компанія «Інсел» та ПП «КОЛОРИТ», ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ» на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з наступним.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Також, в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема, у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку, тощо.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем (комісіонером) та ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ» (комітентом) укладено договір комісії на купівлю товарів № ДГ 897 - К від 01.07.2013, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер взяв на себе зобов'язання здійснити для комітента декілька правочинів із придбання товарів, перелік яких визначений в специфікаціях до договору, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.1 договору № ДГ 897 - К від 01.07.2013).
Позивачем надані наступні специфікації до вказаного договору: № 1 від 01.07.2013; № 2 від 01.07.2013; № 3 від 18.07.2013; № 4 від 18.07.2013, № 5 від 22.07.2013; № 6 від 22.07.2013.
На підставі означеного договору позивачем видані ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ» наступні податкові накладні: № 126 від 31.07.2013; № 101 від 29.07.2013; № 87 від 24.07.2013; № 81 від 22.07.2013; № 79 від 19.07.2013; № 72 від 17.07.2013; № 97 від 25.07.2013.
На підтвердження передачі товарів між сторонами складені акти приймання -передачі, придбаного в межах договору комісії, товару № РН-0000118 від 19.07.2013; № РН - 0000122 від 26.07.2013; № РН-0000123 від 30.07.2013; № РН-0000124 від 30.07.2013; № РН-0000125 від 03.08.2013; № РН-0000127 від 03.08.2013. Всього сума придбаних в інтересах ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ» товарів за договором № ДГ 897-К від 01.07.2013 та наданих послуг комісії у перевіряємому періоді склала 1972000,00 грн.
Оплату на користь комісіонера ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ» здійснена позивачем на підставі платіжних доручень: № 14 від 24.07.2013 на суму 210000,00 грн., № 21 від 29.07.2013 на суму 350000,00 грн.; № 31 від 22.07.2013 на суму 350000,00 грн.
На підтвердження відвантаження товару від позивача до ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», першим надані товарно - транспортні накладні: № 000061 від 03.08.2013; № 000054 від 19.07.2013; № 000056 від 26.07.2013; № 000058 від 30.07.2013.
Суд зазначає, що при визначенні бази оподаткування ТОВ «Карлайн» не було враховано реалізований товар на загальну суму 1972000,00 грн. при визначенні доходу, який враховується при визначенні об'єкта оподаткування.
З урахуванням наведеного, суд відзначає, що для виконання умов договору комісії на купівлю товарів № ДГ 897 - К від 01.07.2013, ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ» повинно було мати відповідні людські ресурси, технічні можливості, приміщення для зберігання отриманих за договором комісії автозапчастин.
Під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено про наявність у вказаного контрагента перелічених ресурсів та можливостей.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем та ТОВ СУРП «Вектор - М (наступна назва - ПП «АППЛІКАТ») укладено договір комісії на купівлю товарів від 24.04.2012 № 24-К, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер взяв на себе зобов'язання здійснити для комітента декілька правочинів із придбання товарів, перелік яких визначений в специфікаціях № 1 від 24.04.2012; № 2 від 09.07.2012; № 3 від 09.07.2012; № 4 від 09.07.2012; № 5 від 14.08.2012 № 6 від 14.08.2012; № 7 від 21.08.2012; № 8 від 21.08.2012; № 9 від 21.08.2012; № 10 від 17.12.2012. На підставі вказаного договору, позивачем для ТОВ СУРП «Вектор - М» здійснювалася закупівля автозапчастин та комплектуючих.
Позивачем були складені та видані комітенту ТОВ СУРП «Вектор - М» наступні податкові накладні: № 85 від 31.01.2013; № 16 від 14.01.2013; № 45 від 28.09.2012; № 2 від 04.09.2012; № 1 від 03.09.2012; № 4 від 07.09.2012; № 73 від 31.08.2012; № 76 від 31.08.2012; № 71 від 29.08.2012; № 147 від 31.07.2012; № 146 від 30.07.2012; № 119 від 27.07.2012; № 118 від 26.07.2012; № 40 від 11.05.2012; № 39 від 11.05.12.
Розрахунки з ТОВ СУРП «Вектор - М» здійснені в безготівковій формі, факт оплати підтверджується наявними в матеріалах банківськими виписками.
Комісіонером на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за договором від 24.04.2012 № 24-К були складені звіти: № 1 від 31.01.2012; № 1 від 11.05.2012; № 1 від 31.07.2012; № 1 від 31.08.2012; № 1 від 28.09.2012.
Загальна сума за актами приймання - здачі придбаних комісіонером для ТОВ СУРП «Вектор - М» товарів та наданих послуг комісії згідно наявним у справі первинним документам склала 2800368, 80 грн. В той час як згідно податкової звітності така сума становить 2858333,33грн. В той час як сума придбаних товарів та послуг комісії згідно податкових накладних, виписаних та виданих ТОВ «Карлайн» комітенту, склала 2878333, 33 грн.
Оплата за придбані товари та послуги комісіонера проведена комітентом на підставі платіжних доручень, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
На підтвердження транспортування, позивачем надані суду товарно - транспортні накладні від 11.09.2012 № 000062; від 12.09.2012 № 000063; від 16.01.2013 № 000006; від 31.07.2012 № 000038; від 11.05.2012 № 000035; від 31.08.2012 №000059.
Згідно даних податкового органу вбачається, що комітент - ТОВ СУРП «Вектор - М» ніяким чином не відобразив вищеописані операції у своїй податковій звітності за травень, липень, серпень, вересень 2012 року та січень 2013 року.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, який міститься в матеріалах справи, ТОВ СУРП «Вектор - М» припинено, замість нього зареєстроване ПП «АППЛІКАТ».
При проведенні перевірки Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області враховано акт ДПІ у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби від 08.4.2013 № 416/22.5-10/30285569 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ СУРП «Вектор - М» з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період: лютий 2010 року - лютий 2013 року». В означеному акті встановлено, що підприємством не подавалася декларація з податку на прибуток за 3 квартали 2012 року. Згідно з висновками означеного акту, звіркою ТОВ СУРП « Вектор - М» неможливо підтвердити реальність проведених господарських відносин із платниками податків за лютий 2010 року - лютий 2013 року; звіркою ТОВ СУРП «Вектор - М» документально не підтверджено господарські відносини із покупцями та постачальниками за лютий 2010 року - лютий 2013 року.
Судом встановлено, що 20.06.2013 між ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС» (комітентом) та позивачем (комісіонером) укладений договір комісії на купівлю товарів № ДГ 20/06/13-К (специфікації № 1 від 20.07.2013; № 6 від 21.07.2013; № 4 від 21.06.2013, № 5 від 21.06.2013; № 3 від 20.06.2013; № 2 від 20.06.2013 до договору), на підставі якого ТОВ «Карлайн» здійснило придбання для комітента автозапчастин та комплектуючих.
Оплата ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС» на користь ТОВ «Карлайн» була здійснена на підставі платіжних доручень, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
Згідно даних податкового органу ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС» ніяким чином не відобразило вищеописані операції у своїй податковій звітності ні у червні 2013 року, ні у липні 2013 року.
29.01.2013 між ПП «КОЛОРИТ» (комітентом) та позивачем (комісіонером) укладено договір комісії на купівлю товарів № ДГ 29 - К, за умовами якого останнім здійснювалася закупівля автозапчастин та комплектуючих на підставі специфікацій № 1 від 29.01.2013, № 2 від 29.01.2013; № 3 від 30.01.2013, № 4 від 20.02.2013; № 5 від 10.04.2013. Текст та зміст договору ідентичний договорам, що описані вище.
В межах договору сторонами складені та підписані акти приймання - передачі товарів: № РН - 0000011 від 31.01.2013 на суму 883500,00 грн.; № РН-0000012 від 11.02.2013 на суму 291260,00 грн.; № РН - 0000023 від 28.02.2013 на суму 291260,00 грн.; № РН-0000029 від 12.03.2013 на суму 485440,00 грн.; № РН-0000062 від 30.04.2013 на суму 490300,00 грн.
ТОВ «Карлайн» були видані контрагенту наступні податкові накладні: № 67 від 30.01.2013; № 86 від 31.01.2013; № 5 від 04.02.2013; № 95 від 25.02.2013; № 116 від 28.02.2013; № 36 від 11.03.2013; № 138 від 30.03.2013; № 144 від 25.04.2013; № 167 від 30.04.2013.
Комісіонером надані комітенту звіти: № 1 від 31.01.2013; № 1 від 28.02.2013; № 1 від 30.03.2013; № 1 від 30.04.13.
Проведена оплата підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
На підтвердження транспортування товару позивачем надані товарно - транспортні накладні: № 000018 від 11.02.2013; № 26 від 12.03.2013; № 000021 від 28.02.2013; № 000031 від 30.04.2013; № 000013 від 31.01.2013. Всього для даного комітента позивачем був придбаний товар та надані послуги комісії на загальну суму 2515000,00 грн.
Судом встановлено, що 26.04.2013 між позивачем (комісіонером) та ТОВ Компанія «ІНСЕЛ» (комітентом) укладено договір комісії на закупівлю товарів № ДГ 04-К, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер взяв на себе зобов'язання здійснити для комітента декілька правочинів із придбання товарів, перелік яких визначений в специфікації.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за вказаним договором здійснив придбання на користь ТОВ Компанія «ІНСЕЛ» автозапчастин та їх комплектуючих, що вбачається з акту приймання - передачі № РН - 00000065 від 08.05.2013, загальна вартість придбаних товарів становить 368920,00 грн.
ТОВ «Карлайн» комітенту було складено податкові накладні: № 161 від 29.04.2013 та № 166 від 30.04.2013, а також складений звіт комісіонера №1 від 08.05.2013.
Розрахунки за вказаним договором проведені у безготівковій формі на підставі платіжного доручення від 29.04.13 № 820.
В ході здійснення податкової перевірки відповідачем було проведено співставлення даних податкової звітності ТОВ «Карлайн» та ТОВ Компанія «ІНСЕЛ» та виявлено розбіжності в показниках, а саме: комітентом ніяким чином не було задекларовано результати господарських операцій з позивачем за договором комісії від 26.04.2013 № ДГ 04 - К .
Відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Згідно п. 135.2. ст. 135 ПК України встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Статтею 135 ПК України регламентовано порядок визначення доходів та їх склад. Так, відповідно до п. 135.1. ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно п. п. 135.5.5 п. 135.5. ст. 135 ПК України, інші доходи включають, зокрема, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом (п. 137.10. ст. 137 ПК України).
Як визначено в п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
В п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
З наведених положень законодавства вбачається, що підставою виникнення у платника податків права на формування валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях , а також оформлення зазначених операцій необхідними первинними документами.
Згідно п. 137.10 ст. 137 ПК України, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів, тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно - правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь - кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь - кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала,тощо).
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Крім того, у вказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що будь - які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції підприємства.
Судом в процесі розгляду справи не встановлено наявності у позивача та його контрагентів приміщень, трудових ресурсів та технічних можливостей для здійснення придбання та подальшої реалізації товарів за описаними вище договорами комісії. Окрім того, судом не встановлено і доцільності укладення зазначених договорів, з огляду на те, що контрагенти позивача - комітенти на момент здійснення правочинів мали достатній обсяг правосуб'єктності і могли самостійно здійснити придбання означених товарів (автозапчастин та комплектуючих) безпосередньо у виробників або у постачальників без залучення додаткового посередника - ТОВ «Карлайн», яке призвело до витрачання додаткових коштів на оплату послуг комісіонера, транспортних витрат. Відтак, економічна доцільність при укладанні договорів комісії в даному випадку відсутня.
Слід зазначити, що за умови доведеності податковим органом того, що платник податків при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.
Крім того, під час проведення перевірки податковий орган надавав посадовій особі позивача запит про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо здійснення господарських операцій з означеними контрагентами, однак запитувані документи надані не були. Таким чином, з огляду на положення п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, такі документи вважаються відсутніми у підприємства.
В процесі розгляду справи судом оцінено всі первинні документи, що надані ТОВ «Карлайн», складені за наслідками господарських операцій із вищевказаними контрагентами, зокрема: договори комісії зі специфікаціями, акти приймання - передачі товарів, податкові накладні, акти приймання - здачі робіт (надання послуг), звіти комісіонера та платіжні документи. Проте, вони не приймаються судом, з огляду на те, що дослідивши та проаналізувавши взаємовідносини позивача з надання послуг комісії з контрагентами: ТОВ «Будівельна компанія «СТІЛЬ», ПП «АППЛІКАТ» (попередня назва ТОВ СУРП «Вектор - М»), ТОВ «АЛАРЕСИМ ДС», ТОВ Компанія «Інсел» та ПП «КОЛОРИТ» по вищеописаним договорам, суд приходить до висновку про нереальність господарських операцій по вказаним договорам та відсутність фактичного руху активів в процесі їх здійснення.
За наведених обставин, податкове повідомлення - рішення від 27.06.2014 № 000098221 (форми «Р»), за яким ТОВ «Карлайн» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму у розмірі 5169705, 00 грн., з яких за основним платежем на суму 3446470,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1723235,00 грн., прийнято податковим органом правомірно, а тому у суду відсутні підстави для його скасування.
Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ», зі змісту перевірки від 29.04.2014 № 1013/04-62-22-1/31705352 судом встановлено, що вказаним підприємством для позивача здійснювалася організація послуг з утилізації.
За наслідками проведених господарських операцій останнім сформований податковий кредит у червні 2013 року на суму 422, 32 грн.
Податковий орган в ході проведення перевірки дійшов висновку про відсутність реального факту здійснення господарських операцій з придбання послуг у вказаного контрагента. Окрім того, відповідачем був врахований наявний акт Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 11.11.2013 № 116/04-65-22-03/36295174 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ» щодо дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по взаємовідносинам з платниками податків», в якому встановлено здійснення зазначеним підприємством діяльності, направленої на надання вигоди третім особам.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків, здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, з наведених положень законодавства вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання робіт/послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Позивач жодних документів по взаємовідносинам із контрагентом - виконавцем послуг ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ» до суду не надав.
В судовому засіданні представник позивача повідомив, що всі наявні у підприємства документи для обґрунтування своєї позиції ним надані, будь - які інші документи у підприємства відсутні.
Суд відзначає, що позивачем не виконано свій процесуальний обов'язок щодо підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлений позов, зокрема щодо реальності вчинення господарських операцій між ТОВ «Карлайн» та ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС «ДНІПРОЕКОНОМРЕСУРСИ».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача з означеним контрагентом не є реальними, оскільки відсутній сам факт вчинення господарської операції, що вказує на неправомірне формування податкового кредиту за наслідком таких операцій.
Податковою перевіркою Державної податкової інспекцій у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в межах якої, у тому числі здійснювалася перевірка дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні імпортних операцій, встановлено їх порушення, яке виразилося у наступному.
Позивач сам факт наявність вказаної заборгованості за імпортними операціями не заперечує, однак вважає такі висновки податкового органу щодо імпортних операцій неправомірними та посилається на форс - мажорні обставини та політичні взаємовідносини між країнами.
Окрім того, документів по вказаним імпортним операціям позивачем суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Як передбачено ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько - правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Вищенаведені положення норм чинного законодавства визначають підстави та умови звільнення від відповідальності за невиконання зобов'язань. Проте, суд зазначає, що форс - мажорні обставини повинні бути підтверджені офіційним документом державного органу.
Жодного документа, на підтвердження існування форс - мажорних обставин (на території Російської Федерації) позивачем не надано. Більш того, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що у підприємства позивача означені документи відсутні.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
У пункті 3 постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 № 475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.
Згідно ч. 2 ст. 10 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету.
Статтею 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» встановлений обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності України декларування валютних цінностей.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, ТОВ «Карлайн» до Державної податкової інспекцій у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області не подавалася декларація про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами станом на 01.01.2013; 01.04.2013; 01.07.2013; 01.10.2013; 01.01.2014.
Як визначено у ст. 16 Декрету, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.
Відповідно до п. 2.7 постанови Правління Національного Банку України № 49 від 08.02.2000 «Про затвердження Положення про валютний контроль» невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність, зокрема, неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин, в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню судом.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова