Справа № 813/8162/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 876/1084/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Нефедовій А.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Воробець І.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Львівської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Державної митної служби України, Львівської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.10.2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України було скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 року в тій частині, що стосується поновлення на роботі та ухвалено нове рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці. В частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року, позов задоволено повністю.

Стягнуто з Львівської митниці Міндоходів (, вул. Костюшка, 1, м.Львів, 79000) в користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, смт. Брюховичі, Львівська область, 79491) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2010 року по 28.10.2014 року в сумі 147 434 (сто сорок сім тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 38 коп. з відрахуванням усіх обов'язкових податків, зборів та платежів.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська митниця Міндоходів подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою позов задоволити частково, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 в грудні 2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом в якому зазначав, що з листопада 1997 року проходив публічну службу в митних органах. В листопаді 2010 року він був звільнений з посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" (за порушення Присяги державного службовця). Підставою для звільнення слугував акт про результати перевірки організації роботи Львівської митниці, відповідно до якого ним порушено присягу державного службовця в частині невжиття належних заходів, передбачених статтями 40, 41 Митного кодексу України та пункту 1.6.5.1 Технологічної схеми, чим належно виконав свої службові обов'язки. Просив поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2011 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 року в задоволенні позову було відмовлено.

29.10.2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2011року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 року в частині, що стосується поновлення на роботі та ухвалено нове рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці, а в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Підставою скерування справи до суду першої інстанції були порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в даному випадку, встановлення тривалості вимушеного прогулу.

Попри це, всупереч вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України та ч.5 ст.227 КАС України, суд першої інстанції надумано прийшов до висновку про те, що тривалість вимушеного прогулу позивача становила чотири роки, тобто з 25.10.2010 року по 28.11.2014року, нехтуючи тим, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову вступило в законну силу 18.08.2011року і позивач з цього часу мав працевлаштуватись або стати на облік в районному центрі зайнятості працездатних осіб для отримання допомоги по безробіттю, чого ним вчинено не було.

Відтак, трьохрічне очікування розгляду касаційної скарги позивачем без працевлаштування було нічим не вмотивоване, а тому не може ставитись в провину Вищого адміністративного суду України, адже будь-яка працездатна особа повинна правомірно здобувати засоби для існування, а не очікувати можливого здобуття таких за рахунок інших джерел, а тим більше за рахунок держави поза межами збігу розумних строків для такого, які в даному випадку чітко визначено законодавцем в межах одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при постановленні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, як за один рік.

Отже, з зазначеної норми Закону вбачається, що строк за який провадиться виплата середнього заробітку або різниці в заробітку, не може перевищувати одного року. Лише в тому випадку, коли заява про поновлення на роботі розглядається більше року, не з вини працівника, орган по розгляду трудових спорів відшкодовує середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника або різницю в заробітку за період, який перевищує один рік. В даному випадку, позовна заява розглядалася судом першої та апеляційної інстанції на протязі девяти місяців і рішення суду про відмову в задоволенні позову вступило в законну силу та було обов'язковим для сприйняття і виконання усіма особами, органами та установами завчасно до збігу річного терміну, передбачено ст. 235 КЗпП України.

Поряд з цим, під час розгляду справи судом першої інстанції не було з'ясовано фактичних причин тривалого розгляду справи та не встановлювалась ступінь причетності до цього самого ОСОБА_3, який неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги (12.12.2010року-первинний позов, 22.12.2010року та 15.02.2011року-уточнені позовні вимоги), що в свою чергу призводило до відкладення справи з розгляду та зволікання з належним розглядом справи. Розгляд даної справи в суді першої інстанції переносився в березні 2011 року, у зв'язку з клопотанням позивача та два рази в квітні 2011 року, через неявку позивача у судове засідання без поважних причин.

Враховуючи викладене, колегія судів прийшла до неспростовного переконання про те, що судом першої інстанції було упереджено-хибно витлумачено зміст ст. 235 КЗпП України, оскільки неповно та не всебічно з'ясовано обставини, які мали визначальне і суттєве значення для вирішення справи по суті збільшених позовних вимог, що в свою чергу і призвело до винесення неправомірного рішення про стягнення з Львівської митниці в користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.11.2010 року по 28.10.2014, адже фактично позов підлягав до задоволення в межах річного терміну, як це чітко та однозначно передбачено ст. 235 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 становила 3338,52 грн., а тому така підлягає до стягнення в межах річного терміну вимушеного прогулу з Львівської митниці в сумі 40 062, 24 грн. (12 міс.*3338,52 грн.).

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів - задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року по справі № 813/8162/14 - скасувати та винести нову, якою стягнути з Львівської митниці Міндоходів (, вул. Костюшка, 1, м.Львів, 79000) в користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_2, Львівська область, 79491) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 062 (сорок тисяч шістдесят дві) гривні 24 коп. з розрахунку за 1 рік з відрахуванням всіх обов'язкових податків, зборів та платежів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2015 року