Справа № 2а-3681/10/0970
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2011 р. Справа № 2а-3681/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Главача І.А.

при секретарі Зарицька Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 11.06.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

Підприємець ОСОБА_4 звернулась в суд з адміністративним позовом до державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень винесених за результатами документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 за період з 17.05.2007р. по 31.12.2009р.

В судовому засіданні Позивачем було збільшено розмір позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що в період з 18.05.2010р. по 31.05.2010р. ДПІ в м. Івано-Франківську було документальну планову перевірку за результатами якої відповідачем було складено акт за №9896/17-3/НОМЕР_1 від 31.10.2010р. в якому ним зазначено, що під час здійснення підприємницької діяльності Позивачем порушено вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян». На підставі вищенаведеного Відповідачем було видано податкові повідомлення-рішення, які спочатку оскаржувались Позивачем в адміністративному порядку. На думку позивача податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з огляду на те, що митні органи є контролюючими органами стосовно акцизного збору та податку на додану вартість, ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України, а документом який посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, і в матеріалах справи знаходяться вантажні митні декларації на яких містяться відмітки митного органу, які підтверджують сплату податку на додану вартість. Отримувачем товарів згідно вантажних митних декларацій є підприємець ОСОБА_4 Факт сплати податку на додану вартість також підтверджується квитанціями та звітом комісіонера.

Крім того, Позивач зазначає, що доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Платник податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" з деякими особливостями. Всі витрати підприємця підтверджені первинними документами.

Просив позов задовольнити.

Представники відповідача -ДПІ в м. Івано-Франківську - в судовому засіданні проти позову заперечили, суду пояснили, що документальною перевіркою підприємця ОСОБА_4 встановлено неналежне ведення книги обліку і витрат та відсутність первинних підтверджуючих документів, що підтверджують правомірність віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість.

Вважають позов безпідставним та просять в його задоволенні відмовити.

В судових засіданнях Відповідачем було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від 22.12.2010 року в зв'язку з пропуском строків звернення до суду та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв'язку з розглядом Львівським апеляційним судом апеляційної скарги СПД ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2010р. по справі №2а-3531/10/0970 про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень.

Суд розглянувши клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заслухавши думку сторін по справі ухвалив відмовити у їх задоволенні з наступних підстав:

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Згідно підпункту 5.2.2. пункту 5 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»Остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене у судовому порядку.

Контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення №/0 від 11.06.2010р., № /1 від 12.08.2010р., №/2 від 16.09.2010р., № /3 від 14.10.2010р. про визначення податкового зобов'язання по податку з доходу фізичних осіб в розмірі 32833,59 гривень та №/0 від 11.06.2010р., №/1 від 12.08.2010р., №/2 від 16.09.2010р., №/3 від 14.10.2010р. про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 158825,00 гривень та штрафних санкцій в розмірі 79412,50 гривень.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування податкових повідомлень-рішень 21.10.2010р.

Отже, Позивачем, не пропущено строк на адміністративне оскарження і адміністративний позов поданий в межах строку звернення до адміністративного суду.

Статтею 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно статті 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Про залишення позовної заяви без розгляду, відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

В судовому засідання встановлено, що в провадженні Львівського апеляційного адміністративного суду знаходиться справа №34573/10 за апеляційною скаргою підприємця ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2010р. по справі №2а-3531/10/0970 про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень. Предметом розгляду в даній справі є перевірка законності винесення ухвали Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 13.10.2010р. по справі №2а-3531/10/0970.

Ухвала про відкриття провадження в справі №2а-3531/10/0970 Івано-Франківським окружним адміністративним судом не виносилась, а отже твердження Відповідача про наявність справи між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є безпідставними.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, на протязі 2009 року позивачем ввозилось на митну територію України товари згідно ВМД, які долучені до матеріалів справи.

Пунктом 35 статті 1 МК України встановлено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Згідно пункту 19 статті 1 МК України митні процедури - операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Пунктом 2.1.1. статті 2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що митні органи є контролюючими органами стосовно акцизного збору та податку на додану вартість (з урахуванням випадків, коли законом обов'язок з їх стягнення або контролю покладається на податкові органи), ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України.

Відповідно до статті 81 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно пункту 3 постанови КМ України «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію»вантажна митна декларація (далі - ВМД) застосовується під час декларування транспортних засобів і товарів, що переміщуються через митний кордон України юридичними або фізичними особами, яким вони належать, або уповноваженими ними особами.

Методологія заповнення вантажної митної декларації визначена Інструкцією про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої Наказ Державної митної служби України від 9 липня 1997 року N 307 (далі -Інструкція).

В розділі 2 Інструкції зазначено, що в графі 8 «Одержувач»зазначаються відомості про одержувача.

А в графі 9 "Особа, відповідальна за фінансове врегулювання" вантажної митної декларації при декларуванні товарів, що переміщуються за зовнішньоекономічним договором (контрактом) та пов'язаним з ним договором комісії, укладеним між резидентами, у графі зазначаються відомості про комісіонера, що уклав зовнішньоекономічний договір (контракт), і вчиняється запис "ОСОБА_3. доп.", а в доповненні наводяться відомості про комітента.

Відповідно до Наказу Держмитслужби України № 314 «Про затвердження Порядку митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації»від 20.04.2005р. встановлено, що працівники митної служби здійснюють вичерпний перелік дій щодо прийняття вантажної митної декларації (ВМД) до оформлення, та здійснення митного контролю. При цьому у пункті 17 розділу 3 «Здійснення митних процедур»вказано, що при митному контролі здійснюється перевірка правильності нарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших платежів, перевірка наявності коштів передоплати в сумі, необхідній для сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) за цією ВМД.

Згідно пункту 5 постанови КМ України «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію»у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті ВМД декларація приймається митним органом для оформлення. Прийняття для оформлення ВМД на паперовому носії підтверджується шляхом проставлення посадовою особою митного органу відбитку штампа "Під митним контролем" на першому аркуші декларації.

Пунктом 8 постанови КМ України «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію»встановлено, що оформлена ВМД є підтвердженням надання особі права на поміщення товарів та/або транспортних засобів у заявлений митний режим і прав та обов'язків зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних фінансових, господарських та інших операцій.

Отже, суд відмічає, що контролюючими органами стосовно податку на додану вартість та інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України є митні органи і відповідна відмітка даних органів на вантажній митній декларації посвідчує факт сплати всіх податків і зборів в тому числі і податку на додану вартість.

Згідно підпункту 4.3. статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість»для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації.

Підпунктом 7.2.7. пунктом 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Згідно підпункту 7.3.6. пункту 7.3. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Відповідно підпункту 7.5.2. пункту 7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Згідно підпункту 7.4.5. пункту 7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Статтею 1011 ЦК України встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до статті 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Згідно статті 1024 ЦК України комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за договором комісії.

Вiдповiдно до пункту 2.4 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартiсть" платником ПДВ є будь-яка особа, що iмпортує товари на митну територiю України для їх використання або споживання на митнiй територiї України.

Враховуючи зазначене, при iмпортуваннi на митну територiю України товарiв по договору комiсiї сплата податку на додану вартiсть може здiйснюватися як безпосередньо комiтентом (власником товару), так i комiсiонером.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями Позивача про правомірність віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість, оскільки таке право на отримання податкового кредиту підтверджується вантажними митними деклараціями, квитанціями та звітом комісіонера, які долучені до матеріалів справи.

Щодо податкового зобов'язання із сплати податку з доходів фізичних осіб суд зазначає, що прикінцевими положеннями Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»встановлено, що Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" втратив чинність, крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до підпункту 9.12.1. пункту 9.12. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Згідно статті 13 Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Додатком 7 інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. N 12 встановлено, що фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Відповідно до статті 8 ("Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Податковою перевіркою, яка проводилась за період з 17.05.2007р. по 31.12.2009р. встановлено, що підприємець ОСОБА_4 здійснювала торгівлю імпортованими м'ясопродуктами і отримала дохід (виручку) від реалізації даного товару в розмірі 279550,00 гривень, що не заперечується сторонами по даній справі. Під час здійснення підприємницької діяльності пов'язаної з імпортуванням м'ясопродуктів та отриманням доходу фізична особа-підприємець ОСОБА_4 понесла витрати в розмірі 246299,27 гривень, що підтверджується первинними документами долученими до матеріалів справи.

У зв'язку з чим, суд також відмічає, що відповідачем по справі не надано беззаперечних та належних доказів того, що витрати в розмірі 246299,27 гривень не пов'язані із здійснення підприємницької діяльності та отриманням доходу від реалізації імпортованого товару.

В судових засіданнях встановлено, що різниця між валовим доходом i документально підтвердженими витратами складає 33250,73 гривень.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб»визначено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Таким чином, Суд приходить до висновку, податкове зобов'язання з податку з фізичних осіб складає 4987,61 гривень.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомленя-рішення державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську№/0 від 11.06.2010р., №/1 від 12.08.2010р., №/2 від 16.09.2010р., №/3 від 14.10.2010р. про визначення податкового зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з податку на додану вартість та штрафних санкцій.

Частково скасувати податкові повідомленя-рішення державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську №/0 від 11.06.2010р., № /1 від 12.08.2010р., №/2 від 16.09.2010р., № /3 від 14.10.2010р. про визначення податкового зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 по податку з доходу фізичних осіб в розмірі 27845,98 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 10.01.2011 року.