Справа № 712/5994/12
Суддя: Івашкович І. І.
Дата ухвалення: 2013-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/5994/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2013 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Ужгородської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов»язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що п.6.2 рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2007 року №531 надано ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0.065 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку та споруд по вул.Садовій, поз.8 у м.Ужгороді.

Дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 19.12.1995 року серії ЗК 015.00.930 їй належить земельна ділянка площею 0.10 га., розташована на вул.Загорській, 167 у м.Ужгороді.

В даний час вона не має можливості приступити до будівництва жилого будинку, оскільки частина земельної ділянки, наданої відповідачем ОСОБА_6, закриває в'їзд з вул.Чернівецької на її ділянку.

На її звернення щодо вирішення спірного питання мирним шляхом Ужгородська міська рада листом від 21.11.2011 року №Ш-3953/О2-6 рекомендувала звернутися до суду.

Згідно листа №71/01-11 від 12.03.2012 року Управління архітектури та містобудування міста Ужгорода слідує, що облаштування проїзду з вул.Чернівецької на її земельну ділянку можливе за рахунок частини земельної ділянки ОСОБА_6, яку компенсувати частиною земельної ділянки, що межує з її згідно з доданою схемою.

Оспорюваним рішенням порушені мої права як власника земельної ділянки, оскільки відсутність заїзду на неї з вулиці Чернівецької позбавляє можливості використати свою земельну ділянку для будівництва жилого будинку.

Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається незаконним та скасовується.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його права власності або інше речове право.

Згідно ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власникм або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

На підставі земельного акту на право приватної власності на землю від 19.12.1995 року вона стала власницею земельної ділянки площею 0,10 га по вул.Загорській, 167 у м.Ужгороді.

Питання надання ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,065 га по вул.Садовій, поз. 8, у м.Ужгороді вирішувалося лише на підставі п.6.2 рішення 4 сесії Ужгородської міської ради від 23.11.2007 року №531

При цьому відповідач не перевірив належним чином відсутність заїзду на її земельну ділянку, яка не була внесена до електронного реєстру, з вул.Чернівецької, що позбавляє її можливості використати ділянку для будівництва жилого будинку.

Крім скасування протиправного рішення Ужгородської міської ради, відповідач відповідно до cт.l52 ЗК України з метою захисту до права на землю зобов'язаний облаштувати проїзд з вулиці Чернівецької на належну їй земельну ділянку за рахунок земельної ділянки ОСОБА_6 ( в даний час ОСОБА_5М.), яку компенсувати частиною вільної земельної ділянки.

Посилаючись на вказане просить Визнати протиправним та скасувати п.6.2 рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2007 року №531 про надання ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0.065 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по вул.Садовій, поз.8 у м.Ужгороді.

Зобов»язати Ужгородську міську раду облаштувати проїзд на належну їй земельну ділянку по вул.Загорській, 167 у м.Ужгороді з вул.Чернівецької.

У судовому засіданні позов підтримано.

Представник Ужгородської міської ради заперечив проти позову.

У поданих письмових запереченнях зазначив, що оскаржуване рішення прийнято в межах компетенції та повноважень Ужгородської міської ради відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; Земельного кодексу України та чинного законодавства.

У своїй заяві позивач посилається на ч.1 ст.393 ЦК України і стверджує про порушення її прав як власника земельної ділянки, проте не зазначає конкретної норми закону яка була порушена в результаті прийняття вищезазначеного рішення Ужгородської міської ради та які при цьому порушені права позивача як власника суміжної земельної ділянки.

Позивачка не надала жодних доказів на підтвердження правомірності свого позову.

У задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_1 вважає позов безпідставним.

У поданих письмових запереченнях зазначив, що п.6.2. рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23. 11.2007 року №531 яким надано ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку по вул.Садовій поз.6 в м.Ужгороді ніяким чином не порушує права громадянки ОСОБА_4 Конфігурація, площа та розміщення зазначеної земельної ділянки були визначені раніше та відповідають генеральному плану забудови м.Ужгород.

Відповідно до генерального плану забудови м.Ужгород вул.Чернівецька є тупиковою в напрямку до вул.Загорської і не передбачає безпосереднього межування з ділянками, розташованими по вул.Загорській, що також зазначено в останньому абзаці відповіді виконавчого комітету Ужгородської міської ради №Ш-3953/02-6 від 21.11.2011 року доданому ОСОБА_4 .Л.С. до позовної заяви.

Як зазначає ОСОБА_4С в своїй позовній заяві належна їй земельна ділянка розташована за адресою вул.Загорська, 167, тому логічно вважати, що доступ до цієї земельної ділянки має бути з вул.Загорської. Як стало відомо приватизація земельної ділянки громадянкою ОСОБА_4 відбулася шляхом поділу більшої земельної ділянки (яка мала виїзд на вул. Загорську) між ОСОБА_4 та її братом, тому ОСОБА_4С має право вимагати встановлення сервітуту на право проїзду до вул.Загорської через іншу частину первісної земельної ділянки.

Земельна ділянка за адресою вул.Чернівецька 2 була надана ОСОБА_7 розпорядженням глави міської управи від 24.05.1994 року №218.

Конфігурація, площа, розміри та розташування земельної ділянки по вул.Чернівецька 2 (Садова поз.8) відповідає генеральному плану забудови м.Ужгород, згідно якого вул.Чернівецька є тупиковою і не межує з ділянками з вул.Загорської.

Водночас згідно цього генерального плану суміжні земельні ділянки з боку вул.Загорська позначені як городи, а значить мають відповідний статус і режим використання. 19.12.1995 року мешканка будинку №167 по вул.Загорській Шип Л.С. отримала державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення Ужгородської міської ради від 03.11.1995 року №160 для будівництва та обслуговування житлового будинку. В цьому акті не зазначена адреса ділянки, тобто ймовірно ділянка знаходиться за адресою вул. Загорська 167. Дана земельна ділянка утворилась шляхом виділення з земельної ділянки по вул.Загорській 167, що була у користуванні гр.ОСОБА_8О.(батько ОСОБА_4) з частини, яка на генеральному плані забудови позначена як городи і має відповідне цільове призначення. Земельна ділянка гр.ОСОБА_4

утворилась пізніше земельної ділянки гр.ОСОБА_7Ф, і при оформлені меж своєї земельної ділянки ОСОБА_4 була обізнана з тим, що не має проїзду на вул.Чернівецьку (Садову). Також, земельна ділянка ОСОБА_4 не позначена на містобудівній документації де згідно детального плану території внзначаються розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, тощо та встановлюється режим використання землі (ст.12,13 ЗУ «Про планування і забудову територій»). Виходячи з вищевказаного випливає висновок, що при оформлені своєї земельної ділянки ОСОБА_4 знала про відсутність виїзду на вул. Чернівецьку та повинна була передбачати шляхи сполучення своєї земельної ділянки. Також випливає висновок про помилкове надання земельній ділянці ОСОБА_4 статусу «для будівництва та обслуговування житлового будинку», так як відсутнє рішення уповноваженого органу про зміну цільового призначення. утвореної земельної ділянки при передачі її у власність ОСОБА_4

В 1996 року Ужгородський міський суд розглянув земельний спір за колективним позовом користувачів земельних ділянок по вул.Садовій до мешканців вул.Загорської. Одним із позивачів був ОСОБА_7 з вимогами до ОСОБА_8, батька гр.ОСОБА_4, про усунення перешкод користування земельною ділянкою. При розгляді цієї справи судом встановлено правомірність виникнення права на земельну ділянку у ОСОБА_7, також встановлено відповідність розташування і меж цієї ділянки містобудівній документації і в цей час у гр. ОСОБА_4 не було вимог до меж сусідньої ділянки ОСОБА_7 д.ф., в тому числі вимог про право виїзду на вул. Садову (Чернівецьку).

З наведеного вище випливає висновок, що у позивача ОСОБА_4 ніколи не виникало право проїзду зі своєї земельної ділянки на вул.Чернівецьку, а тому і не виникло право звернення до суду за захистом неіснуючого права. Також ОСОБА_4 не є суб'єктом оскаржуваного рішення Ужгородської міськоі ради, тому У відповідності до ч.2 ст.171 КАСУ у позивача відсутнє право оскаржувати це рішення.

Оскаржуваним рішенням Ужгородської міської ради вносяться зміни до раніше прийнятого розпорядження голови міської управи від 24.05.1994 року №218 щодо суб'єкту цього розпорядження: замість гр.ОСОБА_7 суб'єктом становиться гр.ОСОБА_6 При цьому об'єкт розпорядження земельна ділянка не змінює свого місця розташування, конфігурації, меж та розмірів. Оскаржуване рішення прийняте в межах компетенції та повноважень Ужгородської міської ради відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельного Кодексу України та іншим правовим актам вищої юридичної сили. Це рішення є ненормативним актом індивідуальної дії і породжує права та обов'язки тільки у суб'єкта рішення ОСОБА_6 і після реалізації ОСОБА_6 своїх прав втрачає свою дію. Оскаржуване рішення ніяким чином не обмежувало прав власників і користувачів суміжних земельних ділянок, в тому числі позивача ОСОБА_4 Ствердження позивача про порушення її права на проїзд з своєї земельної ділянки на вул.Чернівецьку є хибним, оскільки такого права у неї не виникало до прийняття оскаржуваного рішення, а значить неіснуюче право не може бути порушеним. Ця обставина підтверджується копіями з генерального плану забудови по вул. Чернівецькій (Садовій, Тютюновій) від травня 1994 року, лютий 2007 року, травень 2008 року, які знаходяться в матеріалах справи та з яких видно, що вул.Чернівецька є тупиковою. З наведеного випливає, що у позивача ОСОБА_4 не виникло прав на судовий захист в сенсі ст.6 КАС України так і права оскаржити п.6.2. рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23 .11.2007 року №531 в сенсі вимог ч.2 ст.171 КАС України.

Просить суд врахувати рішення Ужгородського міського суду від 14 травня 1996 року; як преюдиційний факт в якому вирішені спірні питання відносно меж та розташування суміжних земельних ділянок, що розташовані на вул.Загорській та вул. Чернівецькій між тими же сторонами і питання проїзду з земельної ділянки гр.ОСОБА_4 на вул.Чернівецьку не виникало. Також, гр.ОСОБА_4 з 1995 року по 2012 року не зверталась до Ужгородської міської ради та її виконавчих органів з жодним клопотанням про порушення її прав власника земельної ділянки.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №01500930 від 19.12.1995 року ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,10 га розташована по вул.Загорській, 167 в м.Ужгороді.

Рішенням 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2007 року №531 визнано таким, що втратив чинність п.3.2.1 розпорядження глави міської управи від 24.05.1994 року №218 в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,065 га для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Садовій, позиція 8 у зв»язку зі смертю.

Надано ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0,065 га для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Садовій, позиція 8.

Згідно матеріалів справи розташування земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є таким, що частина належної ОСОБА_6 земельної ділянки закриває в»їзд з вул.Чернівецької на земельну ділянку позивачки.

Із приводу вказаних обставин нею подано адміністративний позов до суду згідно вимог якого просить скасувати рішення Ужгородської міської ради про надання ОСОБА_6 земельної ділянки та облаштувати проїзд до належної їй земельної ділянки.

Враховуючи суть правовідносин, що виникли між сторонами суд констатує наступне.

Виходячи з положень ст.ст.13,14 Конституції України, ст.ст.177,181,324 глави 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізацц цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З положень ст.ст.140,142,143 Конституції України, ст.ст.80,84,123,124 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами.

Рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно - правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Тобто, спірні правовідносини, що виникли між позивачкою ОСОБА_4 та Ужгородською міською радою щодо прийняття рішення про надання ОСОБА_6 земельної ділянки підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку, визначеному КАС України, тому провадження в справі в цій частині підлягає закриттю.

Позовні вимоги щодо зобов»язання Ужгородської міської ради розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_4 щодо облаштування проїзду на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 0150030 від 19.12.1995 року, площею 0,10 га, розміщену по вул.Загорській, 167 у м.Ужгороді підлягають до задоволення.

Позивачкою оскаржено бездіяльність суб»єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права , свободи або інтереси.

Із пояснень позивачки ОСОБА_4 слідує, що рішення Ужгородською міською радою щодо її неодноразових звернень з питання облаштування проїзду до належної на праві власності земельної ділянки в установленому законом порядку не прийнято.

Розгляд вказаного питання належить до компетенції Ужгородської міської ради.

За наведеним обставин позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.6,10,11,160,161 КАС України, ст.ст.13,14,140,142,143 Конституції України, ст.ст.177,181,324 глави 30 ЦК України, ст.ст.80,84,123,124 ЗК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов»язати Ужгородську міську раду розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_4 щодо облаштування проїзду на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 0150030 від 19.12.1995 року, площею 0,10 га, розміщену по вул.Загорській, 167 у м.Ужгороді.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до Ужгородської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування п.6.2 рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2007 року №531 про надання ОСОБА_9 у приватну власність земельної ділянки площею 0,065 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд по вул.Садовій, позиція 8 у м.Ужгороді закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Івашкович І.І.