Справа № 808/4834/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" травня 2015 р. справа № 808/4834/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. у справі № 808/4834/14

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про визнання дій незаконними, -

встановив:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконними дії відповідача, що вчинені ним щодо позивача, а саме:

- надіслання 23.04.2014 р. і 08.05.2014 р. вимог про надання документів,

- вилучення 12.05.2014 р. документів первинного обліку,

- відмови 15.05.2014 р. у поверненні документів первинного обліку,

- відмови 12.06.2014 р. у наданні повної інформації щодо звернень, які стали підставою для витребування документів і проведення перевірки.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. в задоволені позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що позивачу було направлено запити відповідно до вимог ПК України. Позивач не надав суду доказів протиправного вилучення в нього документів первинного обліку, а надані для проведення документальної перевірки матеріали (книги обліку, касові ордери та платіжні відомості) були повернуті позивачу. Ім'я заявника, місце його проживання є відомостями про фізичну особу, тому позивачу правомірно не було розголошено імен та місць проживання осіб, які направляли письмові звернення до податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми зазначеного Закону "Про звернення громадян", і, грубо порушуючи принцип змагальності, самостійно сформулював інші

підстави для відмови у задоволенні позову, ніж ті, на які посилався представник відповідача, а саме обґрунтував своє рішення посиланням на норми Закону "Про захист персональних даних". Заборона розголошення даних автора звернення, на яку вказує відповідач як на підставу відмови у задоволенні інформаційного запиту відповідача, не поширюється на спірні відносини в силу ч. 2 ст. 10 Закону України "Про звернення громадян". Законодавцем до категорії конфіденційної інформації не відносяться дані, віднесені до персональних. Немає такого ототожнення і в тексті Закону "Про захист персональних даних". Судом першої інстанції неправомірно прийнято до уваги доводи відповідача про те, що про нерозголошення особистих даних заявники просили відповідача в усній формі. Єдиним належним доказом того факту, що ОСОБА_2 чи інші особи були хоча б один раз на прийомі у ДПІ і могли фізично звернутися з усним проханням про нерозголошення відомостей про них, повинен бути журнал, передбачений Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян в органах державної податкової служби, затвердженою наказом ДПАУ № 395 від 18.06.2008р.. Цього журналу суду не надано, ніяких записів ані про ОСОБА_2, ані про інших в розпорядженні відповідача немає. Письмового прохання про нерозголошення жодна з заяв не містить. Тому, твердження представника відповідача повинні вважатися недопустимим доказом з огляду на приписи ч. 4 cт. 70 КАС України.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач по справі, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, відповідач листом від 23.04.2014 року №4169/10/08-28-17-02, посилаючись на положення п.п. 73.3 ст.73, п.п.20.1.6 п.20.1, ст.20 ПК України, повідомив позивача про необхідність з'явитися до податкового органу для надання пояснень та документів, а саме:

- свідоцтво про держану реєстрацію;

- свідоцтво про сплату єдиного податку;

- дозвіл на здійснення господарської діяльності;

- договір куплі-продажу майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

- договір оренди даного майна;

- трудові договори, цивільно-правові договори; відомості нарахування та виплати заробітної плати;

- оборотно-сальдові відомості по рахунку 661 "Заробітна плата" та рахунку 6411 "Податок з доходів фізичних осіб";

- табеля робочого часу;

- штатний розклад працівників;

- накази на призначення працівників.

Листом від 05.05.2014 року позивач повідомив відповідача, що запит складений з порушенням положень ст.73 ПК Країни, тому відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України позивач звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит, проте, надає копії запитуваних документів у добровільному порядку.

Листом від 08.05.2011 року №4833/10/08-28-17-02 на підставі пп.20.1.2 п. 20.1 ст.20, пп.73.3 п.73, пп.78.1.1 п.78.1, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України та отриманої інформації щодо здійснення позивачем діяльності, не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку позивача зобов'язано у 10 денний строк з дня отримання запиту надати пояснення, книгу обліку доходів та первинні документи, що підтверджують отримання доходу.

Судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що запити від 23.04.2014 року №4169/10/08-28-17-02 та від 08.05.2011 року №4833/10/08-28-17-02 надсилались позивачу на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.04.2014 року про порушення позивачем податкового законодавства.

12.05.2014 року позивачем були надані відповідачу пояснення та запитуванні документи.

15.05.2014 року позивачем надано відповідачу інформаційний запит, в якому позивач, зокрема, просив:

- в порядку Закону "Про інформацію" надати копії всіх звернень, надісланих до ДПІ у 2008-2014 pp. від імені "кооперативу Дніпро", ЗОО ВСА, громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших, а також копії відповідей ДПІ на зазначені звернення;

- надіслати вилучену Петровським Д.О. 12.05.2014р. згідно листа від 08.05.2014р. книгу обліку, касові ордери, платіжні відомості.

На запит позивача від 15.05.2014 року відповідач листом від 12.06.2014 року №6304/10/08-28-17-02 повідомив, що документи, надані для проведення документальної перевірки (книги обліку, касові ордери та платіжні відомості) повернуті позивачу 12.06.2014 року головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-ревізійної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Петровським Д.О.. До листа відповідачем також долучено копії витягів звернень щодо позивача та результати їх розгляду без значення імен та прізвищ заявників та їх адрес.

27.05.2014 року відповідачем відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України прийнято наказ №539 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні підприємницької діяльності за період з 01.04.2014 року по 27.05.2014 року. Тривалість проведення перевірки - 5 робочих днів, починаючи з 27.05.2014 року.

Копію наказу №539 отримано позивачем 27.05.2014 року, також 27.05.2014 року позивача ознайомлено з направленням на перевірку від 27.05.2014 року №556.

27.05.2014 року позивач подав відповідачу заяву про недопущення відповідача до проведення перевірки, оскільки позивачем на запити відповідача були надані всі необхідні матеріали, а в наказі 27.05.2014 року №539 не вказані причини для проведення перевірки.

За результатом проведення перевірки складено акт від 10.06.2014 року №574/17/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_7 за період з 01.04.2014р. по 27.05.2014р.». Заперечення відповідача на акт від 10.06.2014 року №574/17/НОМЕР_1 залишено без задоволення.

На підставі акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.07.2014 року №, яким позивачу нараховано штрафні(фінансові) санкції на суму 85800 за порушення п.2.6 гл.2, абз.24. п.1.2 гл.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року №637, а саме: не неоприбуткування готівкових коштів в Книзі обліку доходів (Форма № 10) за період з 01.04.2014 року по 27.05.2014 року у сумі 17 160 грн..

За висновком суду першої інстанції позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки дії по направленню запитів є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Виключно результат реалізації повноваження податкового органу (а саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як-то, дії по направленню запитів, проведенню перевірки тощо) може бути об'єктом судового оскарження. Позивач не надав суду доказів протиправного вилучення в нього документів первинного обліку, а надані для проведення документальної перевірки матеріали (книги обліку, касові ордери та платіжні відомості) були повернуті позивачу. Ім'я заявника, місце його проживання є відомостями про фізичну особу відповідно до Закону України "Про захист персональних даних", тому позивачу правомірно не було розголошено імен та місць проживання осіб, які направляли письмові звернення до податкового органу.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, позиція суду першої інстанції, що предметом оскарження не можуть бути дії податкового органу є помилковою.

Відповідно до пп. 20.1.2. 20.1.3 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

У запитах відповідача від 23.04.2014 року №4169/10/08-28-17-02 та від 08.05.2011 року №4833/10/08-28-17-02 не вказано жодної з підстав, передбачених п.73.3 ст.73 ПК України, для направлення письмового запиту. Заява ОСОБА_2 від 07.04.2014 року також не містить відомостей, які свідчать про наявність підстав, передбачених п.73.3 ст.73 ПК України.

Відповідно до п.85.1 ст.85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що запити від 23.04.2014 року №4169/10/08-28-17-02 та від 08.05.2011 року №4833/10/08-28-17-02 були направлені відповідачем в межах повноважень, проте, з порушенням встановленого ПК України порядку - відсутності підстав для витребування документів від платника податків, тому вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо надіслання зазначених запитів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що на запит відповідача від 08.05.2011 року №4833/10/08-28-17-02 позивачем були надані для ознайомлення книги обліку, касові ордери та платіжні відомості в оригіналі. Проте, зазначені документи були вилучені у позивача та на заяву позивача від 15.05.2014 року йому не були повернуті.

Згідно відповіді від 12.06.2014 року №6304/10/08-28-17-02 повідомив, що документи, надані для проведення документальної перевірки (книги обліку, касові ордери та платіжні відомості) повернуті позивачу 12.06.2014 року головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-ревізійної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Петровським Д.О..

Відповідно до п.п.20.1.38. п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду із заявою про вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів у випадках, передбачених цим Кодексом.

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (п.5 ст.85 ПК України).

Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (п.2 ст.85 ПК України).

З наведеного вбачається, що книги обліку, касові ордери та платіжні відомості були використані для проведення перевірки, проте, в порушення п.2 ст.85 ПК України були витребувані до початку перевірки та вилучені у позивача з підстав, не передбачених п.п.20.1.38. п.20.1 ст.20, п.5 ст.85 ПК України.

Повернення документів позивачу, на що посилається суд першої інстанції, не свідчить про правомірність дій відповідача щодо вилучення документів та не поверненні їх на запит позивача від 15.05.2014 р.. Не надання позивачем доказів протиправного вилучення в нього документів також не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду, що зазначені дії були вчинені ним правомірно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо вилучення 12.05.2014 р. документів первинного обліку та відмови 15.05.2014 р. у поверненні документів первинного обліку підлягають задоволенню.

Висновки суду щодо правомірності дій відповідача стосовно не зазначення у відповіді на запит від 12.06.2014 року №6304/10/08-28-17-02 імен та місць проживання осіб, які направляли письмові звернення до податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства також є помилковими, виходячи з наступного.

Так, в інформаційному запиті від 15.05.2014 року позивач, зокрема, просив в порядку Закону "Про інформацію" надати копії всіх звернень, надісланих до ДПІ у 2008-2014 pp. від імені "кооперативу Дніпро", ЗОО ВСА, громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших, а також копії відповідей ДПІ на зазначені звернення.

Листом від 12.06.2014 року №6304/10/08-28-17-02 відповідач повідомив, що ним дійсно розглядались заяви окремих громадян та представників ОК «Дніпро» щодо можливих порушень ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства. До листа відповідачем долучено копії витягів звернень щодо позивача та результати їх розгляду без значення імен, прізвищ заявників та їх адрес.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про звернення громадян» не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи.

Ця заборона не поширюється на випадки повідомлення інформації, що міститься у зверненні, особам, які мають відношення до вирішення справи (ч.2 ст.10 Закону України «Про звернення громадян»).

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ч.1 ст.8 Закону України «Про звернення громадян»).

Як вбачається з матеріалів справи, запитувані позивачем звернення, зокрема, заява ОСОБА_2, що надходили відповідачу у 2008-2014 pp., та відповіді відповідача на них стосуються безпосередньо позивача.

Отже, в цьому випадку відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право на отримання відомостей про зазначених осіб, а саме прізвищ та адрес заявників не залежно від того чи подавали вони клопотання про не розголошення цих відомостей.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про неправомірність дій відповідача щодо відмови 12.06.2014 р. у наданні повної інформації щодо звернень, які стали підставою для витребування документів і проведення перевірки, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, сплачений судовий збір в сумі 75 грн. слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2014 р. у справі №808/4834/14 скасувати. Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя, вчинені нею щодо приватного підприємця ОСОБА_1, а саме:

- надіслання 23.04.2014 р. і 08.05.2014 р. вимог про надання документів,

- вилучення 12.05.2014 р. документів первинного обліку,

- відмови 15.05.2014 р. у поверненні документів первинного обліку,

- відмови 12.06.2014 р. у наданні повної інформації щодо звернень, які стали підставою для витребування документів і проведення перевірки.

Стягнути на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 75 грн. з Державного бюджету України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун